LaTeX/Модуларни Документи

Кроз овај водич видели смо шта је могуће урадити и како је оствариво, међутим, намеће се питање: желим да напишем правилан текст користећи LaTeX, шта онда радити? Одакле почети? Ово је кратак, корак-по-корак, приручник о томе како започети документ правилно, држањем структуре на високом нивоу. Суштина је оргранизовање фајлова коришћењем модуларних особина које поседује LaTeX. На овај начин, биће веома лако правити модификације, чак ако је документ скоро завршен. Ово су све само предлози, али можда вас инспиришу да напишете свој документ.
1 Структура пројекта
Направити јасну структуру целог пројекта на овај начин:
# направити директорију за овај пројекат. У наставку ћемо тај директоријум називати ''коренски директоријум''# направити нова два директоријума унутар коренског, један за LaTeX документе, други за слике. Пошто ћете често морати да пишете њихова имена, пожељно би било да буду кратка. Наш предлог је ''tex'' и ''img''.
# направити свој документ (назваћемо га document.tex, можете користити име које се вама свиђа) и свој пакет (на пример ''mystyle.sty''); други фајл ће помоћи у одржавању јасноће кода.
Ако сте пратили све ове кораке, ови фајлови би требало да се налазе у коренском директоријуму, користећи "/" за сваку директорију:
./document.tex
./mystyle.sty
./tex/
./img/
ништа друго.
2 Навођење LaTeXа на обрађивање више фајлова
Како ваш рад буде растап, ваш LaTeX фајл може постати гломазан и збркан, посебно ако пишете дугачак чланак са суштинским, дискретним одсецима, или целу књигу. У таквим случајевима, практично је поделити ваш фајл на неколико делова. На пример, ако пишете књигу, логично је да свако поглавље пишете као другачији .tex фајл. LaTeX ово чини једноставним захваљујући двема командама:
\input{име фајла}
и
\include{име фајла}
2.1 Упоређивање метода: унос против укљученог
Разлика између ова два начина укључивања фајлова је објашњена испод. Оно што им је заједничко јесте то да они обрађују садржај filename.tex пре него што наставе са остатком основног фајла (фајл који садржи ове исказе).
Када компајлер обрађује ваш основни фајл и стигне до команди или , он прочита filename.tex и обрађује садржај у сагласности са форматизованим командама које су назначене у основном фајлу. Овако можете убацити све опције форматирања у основни фајл и испишете садржај користећи или у фајловима који имају прави садржај вашег рада. Ово значи да, важан део вашег радног процеса, т.ј. писање, је јасно одвојено од опција форматирања. Ово је један од разлога због којих је LaTeX добар за озбиљно писање! Тиме ћете имати посла одвојено са текстом и основним командама као што су , итд. Документ ће бити неоптерећен и много лакши за обрађивање.
Друга метода укључивања фајла, , разликује се од прве у појединим битним цртама. Не можете “угнездити” изказ у фајлу који је додан преко , с обзиром на , у другу руку, дозвољава позивање фајлова који сами од себе позивају друге фајлове, ad infinitum (у реду, скоро!). Можете, међутим, фајл који садржи једну или више команди. Молим вас, одуприте се искушењу “угнежђавања” фајлова на овај начин, једноставно јер систем то може учинити: завршићете са још једном врстом сложености!
Још једна битна разлика јесте та што коришћењем изазваћете прелом странице (што је идеално за поглавља књиге), с обзиром на то да команда то не ради (што је идеално за коришћење изнутра, рецимо, дугачак чланак са дискретним насловима, који нису нормално подешени на новој страни).
У било ком случају .tex растегљивост имена фајла је препуштено слободном избору.
Рад на дискретним деловима вашег документа трпи последице од тога како је ваш основни фајл компајлован; ово ће се разматрати испод.
2.2 Коришћење другачијих путања
Када LaTeX компајлер пронађе упућивање на спољашњи фајл у основном фајлу, тражиће га у у истом директоријуму. Штавише, суштински можете упутити на било који фајл у вашем систему, коришћењем и апсолутне и релативне путање.
''Апсолутна'' путања је пуна путања- и име фајла у којем је сваки елемент означен. Дакле, filename.tex може имати пуну путању,
\input{/home/user/texfiles/filename.tex}
Уколико сте направили директорију myfiles за ваш писани пројекат, у вашем texfiles директоријуму, његова пуна путања била би,
\input{/home/user/texfiles/myfiles/filename.tex}
Очигледно, коришћење апсолутне путање је неефективно ако се односи на фајл у тренутном директоријуму. Ако, међутим, треба да обухватите фајл који се увек налази у специфичном делу вашег система, можете га упутити на апсолутну путању, на пример,
\input{/home/user/documents/useful/foo.tex}
У пракси, апсолутна путања се, генерално, користи када се упућујемо на фајл који је баш забачен у систему (или пак и на другом серверу!). Једна реч упозорења: не остављајте празан простор у именима фајлова, могу да изазову двосмислено понашање. Или не остављајте размаке или користите доњу црту _ уместо размака.
Можда ћете морати, међутим, да направите ваш извор преносивим (на други рачунар или на друго место на хард диску), у том случају, ''релативне'' путање треба да буду коришћене уколико желите да избегнете преписивање имена путања. Или, релативна путања, једноставно, може бити ефикаснији и елегантнији начин “обраћања” фајлу. Релативна путања је она која је дефинисана у релацији са тренутном директоријом, у нашем случају, са оном која садржи основни фајл. LaTeX користи стандардну UNIX нотацију: са једноставном тачком . обраћате се тренутном директоријуму, и са две тачке .. обраћате се претходном директоријуму, то је онај изнад тренутног директоријума у стаблу система. Коса црта / се користи да одвоји другачије компоненте од имена путање: директоријуми и имена фајлова. Дакле, ./ се обраћате тренутном директоријуму, а ../ претходном, коришћењем ../../ обраћате се директоријуму који је два корака изнад у стаблу система.
Писање
\input{./filename.tex}
имаће ''потпуно'' исти ефекат као и писање
\input{filename.tex}
али, уколико вам је лакше да све своје фајлове ставите у потдиректоријум тренутног директоријума, под називом myfiles, том фајлу бисте се обраћали
\input{./myfiles/filename.tex}
Заиста, у нашем примеру апсолутне путање, изнад наведеним, могли сте, такође, том фајлу да се обратите и релативно:
\input{../../documents/useful/foo.tex}
Наравно, сви често коришћени системи – Linux, Mac OS X и Windows – такође садрже UNIX ./, ../ особину, наведену изнад. Приметити, међутим, да LaTeX користи деснонакривљене црте / чак и на Microsoft Windows платформама, које користе левонакривљене линије \ у путањама. LaTeX имплементације за Windows систем изводе ово претварање за вас, што обезбеђује да ће ваш документ бити валидан за све инсталације.
Флексибилност, наслеђена на начин на који је LaTeX интегрисан са новим фајл оперативним системима, дозвољава унос фајлова на начин који вама одговара, по личним подешавањима.
Приликом коришћења релативне путање унутар LaTeX фајла, унешене кодом \input или \include, битно је напоменути да су путање релативне у односу на директоријум у којем је основни .tex фајл, а не директоријум у којем се укључен (или унесен) фајл налази. Ово ће вероватно бити проблем ако користите фолдер за свако ново поглавље, са сликама у сваком поглавље фолдеру, и коришћење \include за читање извора поглавља у главном LaTeX фајлу у родитељском фолдеру.
2.3 Компајловање основног фајла
Када компајлујете свој документ, референце страна ће се променити у зависности од вашег коришћења \input и \include команди. Углавном LaTeX корисници компајлују делове докумената како би проверили да ли су сама поглавља синтатски коректна као и изглед, какав је писац замислио. Потпуно компајловање се, генерално, врши како би се прегледао потпуни нацрт или финална верзија. У таквим случајевима, у таквим случајевима је апсолутно неопходно покренути LaTeX два или више пута како би се средили бројеви страна, референце, итд. (посебно ако користите библиографске софтверске алате попут BiBTeX).
Најједноставнији начин провере да је једна или више различитих компоненти вашег рада синтактички снажна, јесте коментарисање команде знаком процента, на пример:
\documentclass{article}
\begin{document}
%\input{Наслов_1}
%\input{Наслов_2}
%\input{Наслов_3}
\input{Наслов_4}
%\input{Наслов_5}
\end{document}
Овај код ће да процесује ваш основни фајл са article конвензијом, али само ће материјал у фајлу Section_4.tex бити извшен. Ако је то, рецимо, последња ствар коју је требало проверити пре слања неким великим новинама, једноставно бисте побрисали све знакове процента и поново покренули LaTeX, и понављали процес компајловања како бисте средили све референце, бројеве страна и тaко.
2.4 Коришћење \includeonly
Коришћење ове команде обезбеђује комплексније, самим тиме и корисније могућности. Ако укључите предстојећу команду у ваш увод, т.ј. пре \begin{document},
\includeonly{име фајла 1,име фајла 2,...}
само ће фајлови наведени између витичастих заграда бити убачени. Приметити да можете имати један или више фајлова као аргумент овој команди: одвојити их зарезом, не размацима. Уколико користите апсолутне или релативне путање до фајлова, укуцајте целу референцу.
Ово захтева да постоје \include команде у документу који одређује ове фајлове. Име фајла треба бити написано без .tex продужетка фајла:
\documentclass{book}
\includeonly{Поглавље_1,Поглавље_4} % компајлује смао поглавља 1 и 4, просторни карактери нису укључени
\begin{document}
\include{Поглавље_1} % изоставља '.tex' продужетак
\include{Поглавље_2}
\include{Поглавље_3}
\include{Поглавље_4}
\end{document}
Овај код би обрадио основни фајл али би само укључио саржај ауторовог првог и четвртог поглавња (Поглавље_1.tex и Поглавље_4.tex). Оно што је важно, ова алтернатива одржава онолико .aux информација колико је могуће из претходног руковођења, дакле, много мање забрља попречне-референце од импровизованог предлога изнад.
2.5 Одвајање компилација наследничких докумената
Недостатак тврдоглавог коришћења \input и \include јесте то што се само основни фајл може компајловати. Међутим, можете одлучити да боље радите на појединачним насловима и пожелите да компајлујете те појединачне наслове. Постоји неколико доступних пакета који ће решити ове проблеме.
2.5.1 Подфајлови
омогућује компајловања наслова документа коришћењем исте преамбула као код главног документа.
У главном документу, пакети морају бити учитани као:
\usepackage{subfiles}
Уместо коришћења \input и \include, наследнички документи морају бити учитани као:
\subfile{filename}
Наследнички документ мора почети следећим изказима:
\documentclass[main.tex]{subfiles}
\begin{document}
и завршити се:
\end{document}
Укратко, основни документ (main.tex) изледа као:
\documentclass{book}
\usepackage{subfiles}
\begin{document}
%% саржај мог документа
\subfile{chapter1}
%% још садржаја мог документа
\end{document}
и Поглавље 1 (chapter1.tex) изгледа као:
\documentclass[main.tex]{subfiles}
\begin{document}
%% садржај Поглавља 1
%%
%% још садржаја Поглавља 1
\end{document}
Поједине Линукс дистрибуције немају потфајл пакете у својим LaTeX дистрибуцијама, јер нису биле укључене пре TeXLive 2012. Можете скинути са CTAN. Овај пакет ће садржати два фајла subfiles.cls и subfiles.sty. Померите ове фајлове у директоријум под именом subfiles у путањи /usr/share/texmf/tex/latex. Ово још увек неће учинити пакете доступним; texhash мора бити први извршен. Сада сте спремни!
2.5.2 Стендалоун
је дизајниран за померање више у супротном смеру него подфајлови. Он обезбеђује средства за импортовање преамбуле наследничког документа у главни документ, дозвољавајући флексибилан начин за укљуливање текста или слике у више докумената (нпр. чланак и presentation).
У главном документу, пакет мора бити додат као:
\usepackage{standalone}
Наследнички документи се учитавају преко \input или \include.
Наследнички документ сарджи, на пример, следеће исказе:
\documentclass{standalone}
% учитава било који пакет потребан за документ
\begin{document}
% Ваш документ или слика
\end{document}
Укратко, основни документ (main.tex) изгледа као:
\documentclass{book}
\usepackage{standalone}
\begin{document}
%% садржај мог документа
\input{chapter1}
%% још садржаја мог документа
\end{document}
и Поглавље 1 (chapter1.tex) изгледа као:
\documentclass{standalone}
% Преамбула
\begin{document}
%% садржај Поглавља 1
%%
%% још садржаја Поглавља 1
\end{document}
2.6 Убацивање PDF фајлова
Ако треба да убаците постојећи, вероватно вишестрани, PDF фајл у ваш LaTeX документ, било да јесте или није укључени PDF компајлован LaTeXом или неким другим алатом, размотрите коришћење . У преамбули, укључите пакет:
\usepackage[final]{pdfpages}
Пакет вам такође дозвољава да одредите које стране желите да укључите: на пример, да убаците стране од треће до шесте из неког фајла insertme.pdf, користите:
\includepdf[pages=3-6]{insertme.pdf}
Да убаците цео insertme.pdf:
\includepdf[pages=-]{insertme.pdf}
За целу функционалност, компајлујте излаз са pdflatex.
Додатне информације можете пронаћи у поглављу Отпремање у друге формате.
3 Фајл mystyle.sty
Уместо убацивања свих потребних пакета на почетку документа, као што бисмо могли, најбољи начин за убацивање свих потребних пакета јесте убацивање у други лажан пакет под називом ''mystyle'', који ћете направити само за ваш документ. Добар разлог са овако нешто јесте тај да ћете морати само да додате један једини \usepackage у ваш документ, чиме ће ваш код бити много прегледнији. Поврх тога, сав инфо вашег пакета биће унутар документа, дакле, када будете започињали нови документ мораћете да копирате тај фајл и укључите га правилно, тиме имаћете стил који сте већ раније користили.
Креирање свог стила је веома једноставно: направите фајл под називом mystyle.sty (име може бити по жељи, али мора да се завршава са ".sty"). На поечетку, напишите:
\ProvidesPackage{mystyle}
Онда, убаците све жељене пакете стандардном командом \usepackage{...} као што бисте нормално и урадили, промените вредности свих променљивих које желите, итд. Радиће као да сте код који сте убацили овде копирали и залепили унутар документа.
Док пишете, кад год морате да донесете одлуку поводом форматирања, дефинишите своју команду за то и додајте је у ваш mystyle.sty:нек LaTeX ради за вас. Ако учините тако, биће веома лако променити га, ако се предомислите.
Ово је заправо почетак писања пакета. Погледати LaTeX/Макрои за више детаља.
За листу неколицине пакета које можете користити, видети Листа пакета одељак.
4 Главни документ document.tex
Онда направите фајл под називом document.tex; ово ће бити главни фајл, онај који ћете компајловати, иако не би требало често да га уређујете јер ћете радити на другим фајловима. Требало би овако да изгледа (ово је пример кода за ''report'', али га лако можете променити у ''article'' или било шта друго):
\documentclass[12pt,a4paper]{report}
\usepackage{graphicx}
\usepackage{ifpdf}
\ifpdf
% овде убацити пакете само за PDF:
\DeclareGraphicsExtensions{.pdf,.png,.jpg,.mps}
\usepackage{hyperref}
\else
% овде убацити пакете само за DVI:
\fi
% све остале пакете убацити овде:
\usepackage{mystyle}
\begin{document}
\input{./tex/title.tex}
%\maketitle
\tableofcontents
\listoffigures
\listoftables
\input{./tex/intro.tex}
\input{./tex/main_part.tex}
\input{./tex/conclusions.tex}
\appendix
\input{./tex/myappendix.tex}
% Библиографија:
\clearpage
\addcontentsline{toc}{chapter}{Bibliography}
\input{./tex/mybibliography.tex}
\end{document}
Овде је коришћено доста кодова које смо изразили у претходном одељку. На почетку је хедер, дискутован у Савети и трикови одељку, тако да бисте могли да компајлујете и у DVI и PDF. Онда импортујете једини потребан пакет, а то је ''mystyle.sty'' (приметити да у коду мора бити импортован без продужетка), затим почиње ваш документ. Онда убацује наслов: није нам се свидео излаз \maketitle , те смо направили наш, код за то биће у фајлу под називом title.tex у фолдеру tex који смо раније направили. Како га написати, објашњено је у Стварање наслова одељку. Затим су убачени садржај, слике и табеле. Уколико их не желите, само прокоментаришите те редове. Затим је убачен главни део документа. Као што можете видети, нема текста у document.tex: све је у другим фајловима у tex директоријуму тако да их можете лако уређивати. Одвајамо наш текст од структуралног кода, и тиме побољшавамо "То што видиш је то што мислиш" природу LaTeXа. Затим можемо видети додатак и коначно Библиографију. У одвојеном је фајлу и ручно се додаје у садржај користећи савет наведен у Савети и трикови.
Једном када сте направили document.tex више нећете морати да га уређујете, осим ако не будете желели да убаците још један фајл у tex директоријум, али ово се неће дешавати веома често. Сада можете да пишете свој документ, одвајати га у колико год хоћете фајлова и додавати многе слике, а да се не збуните: захваљујући строгој структури, коју сте наместили вашем пројекту, бићете у могућности сва ваша уређивања јасно да пратите.
Предлог: немојте да називате ваше фајлове попут "поглавље_01.tex" или "слика_03.png", т.ј. покушајте да избегнете бројеве у именима фајлова: ако се нумерација коју LaTeX даје аутоматски, разликује од ваше (могућност је велика) доста ћете се збунити. Када именујете фајл, застаните за тренутак, размислите о кратком имену које које може у потпуности објаснити шта је унутар фајла, а да не буде двосмислено, уштедеће вам време како документ буде растао.
5 Спољни линкови
***


Метафизика и природа божја

Животи и мишљења великих философа | []
<< Организација науке: Заснивање биологије | Метафизика и природа божја | Психологија и природа уметности >>
----
Његова метафизика израсла je из његове биологије. Све што постоји на свету креће унутарњи импулс на то да постане веће него што je. Ствари нису само облик стварносги, него су постале из нечега што чини њихову материју или сирово градиво; оне поново могу да постану материја из које ce састављају још виши облици. Тако je зрео човек облик чија je материја била дете; дете je облик, a његова материја јесте ембрион; ембрион je облик, a jaje његова материја и т. д. натраг тим редом све док на нејасан начин не добијемо појам о сасвим неуобличеној материји. Али, таква безоблична материја била, би једнака ничему, јер свака ствар има неки облик. У најширем смислу речи, материја значи могућност облика; облик значи актуалитет, пуну реализацију материје. Материја спречава, a облик ствара. Облик није само лик, него ликотворна снага, унутарња нужност и потстицај, који го материјал уобличавају y нарочите фигуре и сврхе; он je остварење потенцијалне способности материје и збир свих снага које одређују делање, постојање и постајање. Природа je освојење материје обликом, непрестана прогресија и победа живота. Све ствари на овом свету крећу ce природно y правцу према неком нарочитом испуњењу. Од различних узрока који детерминишу дешавање, последњи узрок, који одређује циљ, јесте најпресуднији и најважнији. Заблуде и некорисни кораци природе своде ce на инертност материје која ce противи обликодавној снази циља — отуда воде порекло абортуси и наказе које нагрђују лице живота. Развитак не зависи од среће или случаја (како бисмо иначе могли објаснити готово опште јављање и наслеђивање корисних органа?); све што постоји развија ce изнутра y одређеном правцу, и свим тим управља природа и структура и ентелехија. Јаје кокошкино изнутра je тако удешено и одређено да из њега не постаје пловче, него само пиле; из жира не постаје врба, него само храст. То Аристотело не објашњава постојањем неког спољног провиђења које би одређивало земаљске структуре и догађаје; план, шта више, лежи y унутрашљости ствари и развија ce из њихова типа и из њихове делатности. »Божанско провиђење за Аристотела потпуно ce поклапа са операцијом природних узрока.«
Ипак, постоји неки бог, мада то није једноставни и људски бог претстављен опростивим антропоморфизмом младачкога духа људског. Аристотело прилази проблему са стране свепознате загонетности кретања. Како почиње кретање? — пита он. Он не допушта могућност да би кретање могло да буде сасвим без почетка, како je то по његову схватању код материје. Материја може бити вечна, зато што je она чиста непрестана могућност будућих облика; али, када je и где je почео онај неизмерљиви процес кретања и уобличавања који je напослетку пространи свемир испунио бескрајношћу ликова? Свакако, кретање има неки извор, каже Аристотело, па ако не желимо да ce бесциљно строваљујемо y бескрајно корачање уназад, померајући своје питање корак по корак y вечност, онда морамо претпостављати једнога првога непокренутога покретача (primum mobile immotum), једно нетелесно, недељиво, непросторно, бесполно, бестрасно, непроменљиво, савршено и вечно биће. Бог не ствара свет, али га он покреће, и не покреће га као нека механичка снага, него као тотални мотив свих операција y свету. »Бог покреће свет као што вољени предмет покреће љубавника.« Он je последњи узрок природе, потстицај и циљ ствари, облик света. Он je принцип његова живота, збир његових виталних процеса и снага, иманентни циљ његова растења, оживљавајућа ентелехија целине. Он je чиста енергија, схоластички actus purus — активност per se; можда мистична »снага« модерне физике и философије. Он je мање личност него ли магнетична снага.
Па, ипак, по својој уобичајеној недоследности, Аристотело претставља бога као самосвесни дух. Један одиста мистериозни дух, јер бог Аристотелов никад ништа не чини; он нема ни захтева, ни воље, a ни циљева; он je тако чиста делатност да он никад не дела. Он je апсолутно савршен, зато и не може ништа желети, зато и не ради ништа. Његово једино занимање састоји ce y посматрању ствари; a како je он сам суштина свих ствари, облик свих облика, зато je његово једино занимање да посматра сам себе. Јадни аристотеловски бог! Он je roi fainéant, краљ који ништа не ради; — »краљ краљује, али не влада«. И није никакво чудо што Британци тако воле Аристотела; његов бог ce одиста угледао на њихова краља.
Или и на Аристотела. Наш философ тако je волео контемплацију да je њој жртвовао своју концепцију божанства. Његов бог има мирни, аристотеловски тип; нема ничег романтичног, него, далеко од борби и гадости живота, живи повучено y својој кули од слонове кости; цео свет лежи између њега и философа-краљева Платонових, или неумитне, живота пуне, стварности Јеховине, или милостивог и брижног родитељског осећања хришћанског бога.
----
<< Организација науке: Заснивање биологије | Метафизика и природа божја | Психологија и природа уметности >>


Водич за Пајтон 2.6/Коришћење модула

У овом поглављу су вежбе за куцање (назовите кал.py). import уствари тражи датотеку под називом календар.py и учитава је. Ако је датотека названа календар.py и види "унеси календар" покушава сам да је прочита што најбоље ради слабо.)):
import calendar
година = input("Укуцајте број године: ")
calendar.prcal(година)
И овде је излаз који сам добио:
Укуцајте број године: 2001
2001
Јануар Фебруар Март
Mo Tu We Th Fr Sa Su Mo Tu We Th Fr Sa Su Mo Tu We Th Fr Sa Su
1 2 3 4 5 6 7 1 2 3 4 1 2 3 4
8 9 10 11 12 13 14 5 6 7 8 9 10 11 5 6 7 8 9 10 11
15 16 17 18 19 20 21 12 13 14 15 16 17 18 12 13 14 15 16 17 18
22 23 24 25 26 27 28 19 20 21 22 23 24 25 19 20 21 22 23 24 25
29 30 31 26 27 28 26 27 28 29 30 31
(Прескочио сам нешто излаза, али мислим да сте схватили.) Па шта програм ради? Прва линија import calendar користи нову команду import. Команда import учитава модул (у овом случају calendar модул). Да бисте видели доступне команде у стандардним модулима погледајте у библиотеци референци за Пајтон (ако сте је скинули) или идите на . Ако погледате документацију за модул календара, учитава функцију под називом prcal која штампа годишњи календар. Линија calendar.prcal(година) користи ову функцију. Укратко да користе модул import а затим module_name.function за функције у модулу. Други начин да напишете програм је:
from calendar import prcal
година = input("Укуцајте годину: ")
prcal(година)
Ова верзија увози одређену функцију из модула. Овде је други програм који користи Пајтон библиотеку (име је нешто као clock.py) (притисните Ctrl и 'c' у исто време да завршите програм):
from time import time, ctime
претходно_време = ""
while True:
време = ctime(time())
if претходно_време != време:
print "Време је:", ctime(time())
претходно_време = време
Са неким израз почиње:
Време је: Нед Авг 20 13:40:04 2000
Време је: Нед Авг 20 13:40:05 2000
Време је: Нед Авг 20 13:40:06 2000
Време је: Нед Авг 20 13:40:07 2000
Traceback (innermost last):
File "clock.py", line 5, in ?
време = ctime(time())
Прекид тастатуре
Излаз је бесконачан, наравно, тако да сам га отказао (или се излаз барем наставља док је притиснуто Ctrl+C). Програм улази у бесконачну петљу (True је увек тачно, па while True: траје заувек) и сваки пут проверава да ли се време променило и штампа ако јесте. Приметите како су вишеструка имена у изјави убацивања коришћена from time import time, ctime.
Пајтон библиотека садржи много корисних функција. Ове функције вашем програму дају многе могућности а многе од њих могу да поједноставе програмирање у Пајтон.
0.1 Вежбе
Преправите Високо_ниско.py програм из секције Решења да користе случајне бројеве између 0 и 99 уместо тешко-кодираног 78. Користите Пајтон документацију да нађете одговарајући модул и функцију да радите ово.
en:Non-Programmer's Tutorial for Python 2.6/Using Modules


LaTeX/Теме

Нови корисници LaTeX-а се осећају разочарано због недостатка визуелног прилагођавања које нуди систем.
Заправо то је учињено намерно: LaTeX филозофија има право на право форматирање док је писац фокусиран на садржај.
У овом поглављу ћемо показати шта можемо постићи са неким напорима.
1 Увод
У наставку ћемо написати тему, пакет који ће само променити изглед документа, тако да ће наш документ радити са или без теме.
Имајте на уму да ако може изгледати допадљиво, то апсолутно није модел типографије. Не треба користити такву тему за озбиљне публикације. Ово је више технолошки пример показују LaTeX способности.
2 Конфигурација пакета
Овде се ништа посебно не може рећи. Ово је директна примена поглавља Креирања пакета.
Учитаћемо следеће пакете.
* се користи да спречи празну страну одмах после команде која прави одељке.
* се користи за цртање материјала.
Дефинишемо опцију боје и може се користити онолико колико желите. Дефинисање боје са специфичним именима чини се врло флексибилно. Такође користимо опцију да искључи рефлектујуће ефекте којих би могло бити мало '' превише ''!
3 Заглавље и подножје
Користимо TikZ за цртање испуњеног полукруга.
се користи за постављање заглавља и подножја. Водимо рачуна о коришћењу стила и да почнемо од нуле брисањем претходног заглавља и подножја са .
4 Садржај
Редефинишемо команде које користе .
5 Одељци
Ово је вероватно најкомпликованији део. То није тако тешко, јер је код готово исти за , и .
Користимо да се уверимо да нема престајања реда одмах након команде стварања одељака. Ми прилогђавамо команду у групи где смо поставили величину фонта, јер простор који нам треба је што зависи од величине фонта.
Звездасте команде неће поставити бројаче (LaTeX подразумевано понашање). Можете изабрати другачије руковање звездастом командом враћањем бројача на пример.
Настављамо одељак штампање од стране .
Уверавамо се да је крај штампања одељка са командом којом се уверавамо да је следећи текст правилно одштампан.
За користимо опцију која мења изглед.
Да би се правилно руковало ПДФ маркерима морамо пратити следеће редове на крају дефиниција.
Коначно, за само желимо да одштампамо у заглављу, па зовемо команду. Овде смо променили понашање команде у односу на оригиналну LaTeX верзију, пошто дефинишемо и користимо команду.
6 Белешке и референце


Водич за Пајтон 2.6/Бројање до 10

0.1 While петље
Овде представљамо нашу прву ''контролну структуру''. Обично рачунар почиње од прве линије, а затим иде доле. Контролне структуре су промениле редослед да се изјава извршава или су одлучиле да ли ће одређена изјава бити покренута. Овде је извор за програм који користи while контролну структуру:
a = 0
while a < 10:
a = a + 1
print a
И овде је изузетно узбудљив излаз:
1
2
3
4
5
6
7
8
9
10
А ви сте мислили да не може бити горе након што смо рачунар претворили у калкулатор од 5$?
Па шта програм ради? Прво гледа линију a = 0 и поставља a на нулу. Зтим види while a < 10: и онда рачунар проверава да ли је a < 10. Први пут када рачунар види ову изјаву a је нула и то је мање од десет. Другим речима све док је ''a'' мање од десет рачунар ће покренути бар таб у изјавама. Ово временом прави да ''a'' постане десет (додавањем јединице на ''a'' изнова), и while a < 10 више није тачно. Достизањем те тачке програм се неће покренути више дуж тих линија.
Увек имајте на уму да ставите све тачке ":" после "while" изјаве!
Овде је други пример коришћења while:
a = 1
s = 0
print ('Унесите бројеве да додате у збир.')
print ('Унети 0 да би сте прекинули.')
while a != 0:
print ('Тренутна сума:', s)
a = input('Број? ')
s = s + int(a)
print ('Укупан збир =', s)
Унесите бројеве да додате у суму.
Унети 0 да би сте прекинули.
Тренутна сума: 0
Број? '' '200' ''
Тренутна сума: 200
Број? '' '-15.25' ''
Тренутна сума: 184.75
Број? '' '-151,85' ''
Тренутна сума: 32.9
Број? '' '10 .00 '' '
Тренутна сума: 42.9
Број? '' '0' ''
Укупан збир = 42.9
Запамтите сад print 'Укупан збир =', s је једино покренут на крају. while изјава само утиче на линије које су разуђене размаком. != значи "није једнако" па "while a != 0:" значи: "док је ''a'' нула, покрените изјаве бед таб које следе."
0.1.1 Бесконачне петље
Сада када имамо while петље, могуће је имати програме који ће се стално покретати. Лакши начин да ово урадите је да напишете програм овако:
while 1 == 1:
print "Помоћ, заглављен сам у петљи."
"==" операција се користи за тестирање једнакости израза две стране оператора, само како је "<" коришћен за "мање од" пре (добићете потпуну листу свих поређења оператера у наредном поглављу).
Овај програм ће избацити Помоћ, заглављен сам у петљи. до краја универзума или док га не угасите, зато што ће 1 заувек бити једнако 1. Начин да га зауставите је да притиснете Control (или ''Ctrl'') дугме и ''C'' (слово) у исто време. Ово ће убити програм. (Важно: некад ћете морати да притиснете enter после Control-C.)
0.2 Примери
Фибоначи.py
# Овај програм рачуна Фибоначијев низ
a = 0
b = 1
бројање = 0
макс_бројање = 20
while бројање < макс_бројање:
бројање = бројање + 1
# морамо да пратимо линију са обзиром да смо је променили
старо_a = a
старо_b = b
a = старо_b
b = старо_a + старо_b
# Приметите да се , на крају изјаве за штампање задржава
# од одласка у други ред
print(старо_a),
Излаз:
0 1 1 2 3 5 8 13 21 34 55 89 144 233 377 610 987 1597 2584 4181
Приметите да је излаз на свакој линији коришћењем зареза на крају print изјаве.
Шифра.py
# Чека све док се чифра не унесе. Користите Control-C да уђете без
# коришћења шифре
# Имајте на уму да то не сме бити лозинка таква да
# док петља ради најмање једном.
шифра = "нема шифре"
# запамтите != значи није једнако
while шифра != "једнорог":
шифра = raw_input("Шифра: ")
print "Добродошли"
Пример низа:
Шифра: ауо
Шифра: и22
Шифра: шифра
Шифра: отвори се сезаме
Шифра: једнорог
Добродошли
0.3 Вежбе
Напишите програм који пита корисника за корисничко име и шифру. Затим када откуцају "откључај", треба да укуцају њихово име и шифру да би ушли у програм.
en:Non-Programmer's Tutorial for Python 2.6/Count to 10


Аристотело као природњак

Животи и мишљења великих философа | []
<< Организација науке: Грчка наука пре Аристотела | Организација науке: Аристотело као природњак | Организација науке: Заснивање биологије >>
----
Кад бисмо почели хронолошки, са Физиком, онда бисмо ce разочарали, јер бисмо морали утврдити да je ова расправа нека метафизика, тешко разумљива анализа материје, кретања, простора, времена, бескрајности, узрока, и других сличних »последњих појмова«. Једно од живљих места садржи напад на »празан простор« Демокритов. У природи не може бити никаквог празног простора или вакуума, каже Аристотело, јер би y вакууму сва тела једнаком брзином падала; како je то немогућно, »тобожњи празни простор излази одиста као нешто што ништа не садржи«, што je празан појам, — знак за Аристотелову праву пригодну досетку, за његову наклоност према несмотреним претпоставкама, и за његову тенденцију да куди своје претходнике y философији. Наш философ имао je обичај да своја дела снабдева историским уводима који су описивали раније радове y области коју обрађyje, и који су сваки такав рад обарали и уништавали. »Аристотело je (каже Бекон) мислио на отомански начин: он безбедно може да влада тек пошто сву своју браћу поубија.« Али, овом братоубилачком беснилу захваљујемо за велик део нашега познавања до-сократовскога мишљења.
Из разлога који су већ наведени, Аристотелова астрономија претставља само мален нaпрeдak према њеним претходницама. Он одбацује учење Питагорино, по којем je сунце средиште нашег система, и ту част радије додељује земљи. Али, његова мала расправа о метеорологији пуна je бриљантних запажања, и чак њен спекулативни део отвара блиставе светлости. Космичко збивање тече y циклусима, каже наш философ; сунце преображава море y пару, исушује реке и изворе, и напослетку од бескрајних океана прави голе стене; према томе, влага која ce пење y висине купи ce y облаке, пада на земљу и освежава реке и мора. Свагде ce врши мењање, невидљиво али ефективно. Египат je »дело Нилово«, резултат његових слагаља кроз тисуће столећа. Овде море продире y копно, онде ce копно плашљиво отискује y море; нови континенти и нови океани настају, стари океани и континенти ишчезавају, и цело лице земљино мења ce и поново ce мења y великој систоли и диастоли растења и растурања. Понекад ce ови големи преображаји јављају изненада, и разарају геолошке и материјалне основе културе и самога живота. Велике природне катастрофе периодично су лишавале земљу сваке културе и бацале човека натраг y његове прве почетке; као Сизиф, и култура ce често пута примицала своме врхунцу, али само зато да би натраг пала y варварство и почела da capo свој узбрдни посао. Отуда долази готово »вечно враћање« изума и откровења y поворци култура, исти »тамни« периоди полаганог економског и културног скупљања, исти препорођаји изучавања и науке и уметности. Несумњиво je да су неки народни митови расплинуте традиције које су нам остале сачуване из ранијих култура. Тако ce историја човекова креће y неком безутешном кругу, зато што човек још не влада земљом која га носи.
----
<< Организација науке: Грчка наука пре Аристотела | Организација науке: Аристотело као природњак | Организација науке: Заснивање биологије >>


Етика и природа среће

Животи и мишљења великих философа | []
<< Психологија и природа уметности | Етика и природа среће | Философија државе: Комунизам и консерватизам >>
----
Кад ce Аристотело даље развио, и млади људи купили ce око њега очекујући поуку и образовање, дух његов све више ce одвраћао од детаља науке и прилазио општијим и неодређенијим проблемима карактера и управљања животом. Све јаснија му je постајала мисао да изнад свих питања материјалнога света стоји питање питања: који je живот најбољи? — Шта je највише добро живота? — Шта je врлина? — Како ce може наћи срећа и испуњење?
У својој етици он je просто реалистичан. Његово научно образовање не допушта му да проповеда надљудске идеале и празне савете за усавршавање. »Код Аристотела (каже Сантајана) схватање људске природе јесте сасвим здраво; сваки идеал има природну основу, и све природно има идеалан развитак.« Одмах упочетку Аристотело отворено исповеда да циљ живота није доброта ради ње саме, него срећа. »Јер ми бирамо срећу увек ради ње саме, a никада обзиром на нешто друго. Част, задовољство и разум жудимо зато што мислимо да ћемо тиме бити срећни.« Али, он увиђа да je то само ошите место кад срећу називамо »највишим добром«; оно што нам недостаје то je јасан поглед на природу среће и на пут који води к њој. Он ce нада да ће тај пут наћи на тај начин ако испита разлику између човека и других бића, и ако узме да ce срећа човекова састоји y пуном функционисању специфично-људских особина. A човек ce нарочито одликује својом способношћу мишљења. Њезином помоћи он превазилази и савлађује све облике живота, a како му je развитак те способности створио његову супремацију, тако ће му, можемо претпостављати, њен потоњи развитак донети испуњење и срећу.
Главни услов за срећу био би онда, не гледајући на извесне телесне претходне услове, живот ума, и y њему лежи специфична слава и снага човекова. Врлина, или боље: одлика, зависи од јаснога суда, од самосавлађивања, од равнотеже пожуда и од уметности средњега пута; то није особина простога човека, она није просто дана ни невиним душама, него je то резултат искуства y пуној мери развијенога човека. Па, ипак, постоји један пут и један вођ до савршеног делања, који нам отклања многа заобилажења и одгађања: то je средњи пут, златна средина. Особине карактера могу ce поделити на трочлане групе; свака од ових група као прве и последње особине садржи претеривања и мане, a средња особина јесте врлина или одлика. Тако између страшљивости и смелости стоји храброст, између шкртоће и расипости дарежљивост, између тупости и пожудности умереност, између понизности и охолости чедност, између ћутљивости и брбљивости исправност, између џангризавости и лакрдијаштва веселост, између свадљивости и ласкања љубазност, између Хамлетове неодлучности и Дон-Кихотове страствености самосавлађивање. Према томе, »мера« за етику и делање не разликује ce од »мере« y математици и техници; y једном и y другом случају она значи нешто беспрекорно и прикладно, што најбољим путем води до најбољег успеха.
Али, златна средина није, као математичко средство, тачан пресек између два екстрема који ce могу одређивати без остатка; она није стална и непроменљива, него je y сваком поједином случају свако сам одређује, и она ce открива само зрелом и гипком уму. Одлика je уметност која je стечена вежбањем и навиком: ми не деламо правилно зато што имамо врлину или одлику, него ову имамо зато што смо правилно делали. »Ове врлине стварају ce y човеку извршивањем радњи«; ми смо оно што често деламо. Отуда одлика није никаква радња него навика: »највише људско добро ... јесте ... врлини саобразна, савршена делатност душе... јер као што једна ласта и један дан још не чине лето, тако ни један дан или једно кратко време још не чине срећна или блажена човека.«
Младост je време екстрема: »Учине ли младн људи какву погрешку, она увек лежи на страни претераности и пренагљености.« Највећа тешкоћа за омладину (а и за понеког старијег) y томе je да ce из једног екстрема изиђе тако да ce не западне y супротан. Јер један екстрем лако прелази y други, било то »наткомпензацијом« било на који други начин; неискреност ce сувише много куне, a понизиост чучи до понора уображености. Ko ce налази y једном екстрему, он неће средњи пут него ће супротан екстрем називати врлином. Често je то правилно, јер ако опазимо да смо забасали y један екстрем, »онда би требало да ce насилно обраћамо према другој страни, јер што ce више удаљујемо од погрешног, тим више долазимо до средине, као што то и чине они који нешто искривљено хоће поново да исправе.« Али, екстремно расположени y златном средњем путу виде највећи порок; »тако храбар човек пред кукавицом изгледа као бесан јунак, a пред бесним јунаком као кукавица, и исто тако умерен пред тупим« ... Тако y данашњој политици консервативац назива »демократа« »радикалцем«, a радикалац »консервативцем«.
Учење о средњем путу јесте израз карактеристичнога става који ce може наћи готово y сваком систему грчке философије. Платон je мислио на њега кад je врлину назвао хармоничним делањем; слично je мислио и Сократ кад je врлину идентификовао са знањем. Овом предању ударили су основу седам мудраца кад су на стену Аполонова храма y Делфима ставили речи: meden agan — ништа превише. Можда су Грци, као што мисли Ниче, на овај начин хтели издати наређење за обуздавање свога виолентнога и необузданога карактера. Вероватније je да ово учење изражава само то да грчко осећање не одбацује страст по себи; страсти су сиров материјал како за врлину тако и за порок, већ према томе да ли ce јављају y претераности и диспропорцији, или y мери и хармонији."
Али, златни средњи пут, каже наш философ који воли чињенице, није једина тајна среће. Осим њега, нама je још потребна примерна количина светских добара, јер сиромаштво изазива шкртоћу и лакомост, a имовина даје слободу од бриге и лакомости, и та слобода јесте извор аристократске поузданости и љупкости. Најблагородније међу овим спољним помоћним средствима среће јесте пријатељство. Уствари, пријатељство je потребније срећноме него несрећноме, јер ce срећа умножава кад ce c другима дели. Оно je важније него праведност, јер »где постоји пријатељство, онде je праведност сувишна; али, где су људи праведни, пријатељство остаје још увек доброчинство«. »Пријатељство je једна душа y два тела.« Ипак, y пријатељство спада пре мало него ли много пријатеља; »ко има много пријатеља, нема ниједнога пријатеља«, и »немогућно je бити пријатељ многих y смислу савршеног пријатељства.« Чистом пријатељству пре припада истрајност него ли снага која букти пламеном, a истрајност изискује чврстину карактера; где ce отвара шарена слика пријатељства, ту ce може рачунати да су ce карактери променили. И пријатељство захтева једнакост, јер сама благодарност y најповољнијем случају даје му клизаву основу. Доброчинци више имају пријатељског осећања за оне који уживају њихову доброту него ли ови за њих. Веома многима чиниће ce довољно објашњење да су једни дужници a други повериоци... и да дужници желе да ce ослободе својих поверилаца, a повериоци ce брину да своје дужнике задрже за ce.« Аристотело одбацује ово тумачење; он мисли да ce јача нежност доброчинаца може објаснити аналогијом уметникове љубави према његову делу или материне према њеном детету. Ми волимо оно што je од нас учињено.
Али, мада су спољна добра и спољни односи потребни за нашу срећу, њена суштина остаје затворена y нама, y заокругљеном знању и y ведрини душе. Чулно задовољство свакако није прави пут, јер оно ce креће y кругу; за грубо схваћени епикуреизам казао je Сократ: чешемо ce да нас сврби, и сврби нас да ce чешемо. Ни политичка каријера није пут, јер ту смо изложени ћудима народа, a ништа није тако нестално као гомила. Не, срећа мора лежати y духовном задовољству, и на њу можемо да ce ослонимо само онда кад извире из тражеаа или налажења истине. »Интелектуална делатност не иде ни за чим што би лежало изван ње, и y самој себи налази задовољство које je потстиче на даљу делатност; a како обележја самодовољности и неуморности... јасно припадају овом занимању, онда мора y њему лежати савршена срећа.«
Али, идеалан говек Аристотелов нпак никако није чист метафизичар. »Он није вратоломан и не строваљује ce y опасност, јер он малом броју ствари придаје велику вредност; али, y интересу крупних ствари он ce излаже опасностима и не штеди свој живот, јер не цени живот изнад свега. Он може да чини доброчинства, али ce чува да прима доброчинства, јер оно je особина вишега, a ово особина нижега човека... Он не жели да учествује y стварима које доносе углед, или где други играју прву улогу... Он исказује своје мишљење, ако само не говори иронично, што обично чини пред гомилом... И ничему ce не чуди, јер за њега ништа није велико. Чак ни сећање на претрпљене увреде. Јер он ce не занима много сећањима, нарочито сећањима на претрпљену неправду, него прелази преко тога ... Ни о људима не говори радо... Није му стало до тога да буде хваљен ни да ce други куде... ни о коме не говори рђаво, чак ни о својим непријатељима, осим њима самима... Његове кретње су умерене, његове речи звуче тешко, његов говор тече мирно, јер само ко ce брине за мало ствари и ништа не држи за сувише значајно, тај ce не пренагљује и свој глас не напреже. A говорење иза гласа и брзање долазе онда кад ce y даном случају човек одрече таквог високог држања.«
Према ономе што изискује свакодневни живот он ce односи достојанствено и љупко, и дане прилике искоришћује вешто као извежбани генерал који својим борбеним снагама управља по свима правилима стратегије. — Он je сам себи најбољи пријатељ, и ужива y самоћи, док су људи без врлина и способности сами себи најгори непријатељи, и боје ce сваке самоће.
Такав je натчовек Аристотелов.
----
<< Психологија и природа уметности | Етика и природа среће | Философија државе: Комунизам и консерватизам >>


LaTeX/Заједничко писање LaTeX докумената

''Напомена:''
Овај Викибук се односи на чланак
од Arne Henningsen
који је објављен у ''The PracTeX Journal'' 2007, број 3
().
1 Резиме
Заједничко писање докумената захтева јаку синхронизацију међу ауторима. Ова Вики књига описује могућ начин за организацију заједничке припреме LaTeX докумената. Претстављено решење је примарно базирано на систему за контролу верзија, под именом ''Субверзија''. Вики књига описује како ''Субверзија'' може бити коришћена заједно са неколико различитих софтверских алата и LaTeX пакета за организацију заједничке припреме LaTeX докумената.
1.1 Друге методе
* Можете користити једно од онлајн решења набројаних у Инсталација поглављу. Многи од њих имају карактеристике сарадње.
* Још једна опција за сарадњу је . Оно има 2 GB слободног простора и система за креирање верзија. Ради као SVN, али је више аутоматизовано и отуд посебно корисно за почетне LaTeX кориснике. Међутим, Dropbox није истински контролни систем за креирање верзија, и као такав не дозвољава враћање чланка на претходну верзију.
* Можете користити онлајн заједнчки алат направљен на врху контролног система за кеирање верзија, као што је или . Authorea извршава већину задатака описаних у овом документу, али у позадини (направљена је у GUIу). Омогућава аутору да уђе у LaTeX или Markdown помоћу GUI са математичким нотацијама, фигурама, d3.js нацртима, IPython бележницама, подацима, и табелама. Сав садршај је донесен у HTML5. Authorea такође садржи систем коментара и чет везан са чланке како би олакшала сарадњу и преглед.
* Како LaTeX систем користи једноставан текст, могу се користити синхрони заједнички уредници попуз Gobby. У Губиу можете писати свој документ у сарадњи са било ким у реалном времену. Строго је препоручљиво да користите utf8 шивровање (посебно ако има корисника који сарађују на вишеструким оперативним системима) и ставилну мрежу (типично жичану).
* (или други од EtherPad). За компајлисање користити команду:wget -O filename.tex "http://titanpad.com/ep/pad/export/xxxx/latest?format=txt" && (latex filename.tex) где би 'xxxx' требало да буде замењено пад бројем (налик 'z7rSrfrYcH').
* Са привреженом Линукс кутијом са LaTeX & Dropbox могуће је користити Google docs и да би добили аутоматски генерисане PDFs на Dropbox са ажурирања од Google Docs.
* Можете користити distributed version control system као што је Mercurial или Git. Ово је дефинитивно решење за кориснике који траже контролу и напредне функције као што су грана и интегрисање. Крива учења би била стрмија од решења која би била нађена на интернету.
2 Увод
Заједничка припрема докумената
знатну количину координације између аутора.
Координација може бити организована на мноштво другачијих начина,
где најбољи начин зависи од датих околности.
У овом Викибуку, описујем
како је организовано заједничко писање LaTeX докумената
на нашем одељењу.
(Дивизија аграрне политике, Одељење за економију пољопривреде, Универзитет у Килу, Немачка).
Претстављам наше софтверске алате, и описујем како их користимо.
Одатле, овај Викибук даје идеје и наговештаје
који ће бити корисни за остале LaTeX кориснике
који заједно припремају документе са својим сарадницима.
3 Рокада докумената
Постоје разни начини рокаде докумената међу ауторима.
Једна могућност је састављање докумената разменом истих путем електронске поште.
Предност ове методе јесте то што
чести корисници генерално не морају да инсталирају и науче
ниједан додатан софтвер,
јер сви аутори имају електронску пошту.
Штавише, аутор који је модификовао документе
може лако да пошаље исте и објасни промене, такође, путем електронске поште.
Нажалост, постоји проблем када два или више аутора раде
истовремено на истом документу.
Дакле, како аутори могу да синхронизују ове датотеке?
Друга могућност је да се документ обезбеди на учесталом архивском серверу,
који је доступан у многим одељењима.
Ризик писања преко туђе модификације
може бити елиминисана закључавањем датотека који се тренутно уређују.
Међутим, генерално, приступ архивском серверу се може имати само унутар одељења.
Одатле, аутори ван одељења
не могу користити ову методу како би ажурирали/извршили своје промене.
У овом случају,
они би морали да користе други начин, како би превазишли овај проблем.
Дакле, како аутори могу да приступе тим датотекама?
Трећа могућност јесте коришћење система за контролу верзија.
Свеобухватна листа система за контролу верзија се може наћи на
.
Системи за контролу верзија прате све промене у датотекама у пројекту.
Ако многи аутори модификују документа истовремено,
систем за контролу верзија покушава да аутоматски споји све модификације.
Међутим, ако је више аутора модификовало исти ред,
модификације се не могу аутоматски спојити,
и корисник ће морати да разреши конфликт тако што ће ручно изабрати
која од промена треба бити задржана.
Аутори, такође, могу да коментаришу своје модификације
тако да сарадник може лако да разуме ток рада на датој датотеци.
Како системи за контролу верзија, генерално, комуницирају путем интернета,
они могу бити коришћени са различитих рачунара који имају приступ интернету.
Строга политика фајервола може спречити
да се систем за контролу верзија повеже за интернет.
У том случају, мора се питати администратор мреже
да отвори одговарајући порт.
Интернет се користи само за синхронизацију датотека.
Отуда, дуга интернет веза није потребна.
Једина мана система за контролу верзија може бити то што мора да се инсталира и конфигурише.
Штабише, систем за контролу верзија је користан
чак ако један корисник ради на датотеци.
Прво, може да прати (можда опозове) све претходне модификације.
Друго, ово је погодан начин за чување резерви датотека
на другим рачунарима.
Треће, ово омогућава кориснику да лако мења рачунаре
(нпр. канцеларија, лаптоп, код куће).
4 Систем за контролу верзија Субверзија
долази као наследник популарног система за контролу верзија ЦВС. СВН функционише по принципу клијент-сервер, у којем централни сервер прихвата складиште пројекта које корисници могу локално да копирају и модификују. Складиште је слично као и библиотеке које допуштају корисницима да провере тренутни пројекат, направе промене, и онда га опет провере и унесу назад. Сервер записује све промене које корисник унесе (обично са поруком која резимира све промене које је корисник направио) тако да остали корисници могу лако применити те промене на њихове локалне датотеке.
Сваки корисник има локалну ''радну копију'' од даљинског ''складишта''. На пример, корисници могу да ''ажурирају'' промене из складишта у радну копију, ''изврше'' промене из своје радне копије до складишта, или погледају разлику између радне копије и складишта.
Да би поставили СВН систем за контролу верзија, СВН сервер софтвер мора да буде инсталиран на (једном) рачунару са сталним приступом интернету. (Ако компјутер нема статичну ИП адресу, можете користити како би имали приступ серверу са статичним хостнејмом.) Може да ради на многим Уникс, модерним МС Виндоувс, и Мек OS X платформама.
Корисници не морају да инсталирају СВН сервер софтвер, већ СВН "клијент" софтвер. Ово је уникатан приступ складишта које поседује сервер. Поред основног СВН командно-линијског клијента, постоји неколико Графичко корнисичких интерфејс алата (ГУИ) и плаг-инова за приступ СВН сервера (погледати ). Уз то, постоје веома добри приручници о СВНу, који су бесплатно доступни на интеренту (нпр. ).
На нашем одељењу, ми покрећемо СВН сервер на ГНУ-Линукс систему, јер је укључен у многим Линукс дистрибутерима. У том смислу, инсталирање, конфигурација, и одржавање СВНа је веома лак задатак.
Многи МС Виндоус корисници приступају СВН серверу користећи клијент, јер обезбеђује најучесталији интерфејс за обичног корисника. Линукс корисници углавном користе СВН услуге из командне линије, или са ради приказивања комплексних разлика.
5 Хостинг LaTeX података у Субверзији
На нашем “Субверзија” серверу,
имамо једно складиште за често texmf дрво.
Њена структура је ускладиштена са
TeX Directory Structure смерницама
(TDS, ,
see figure 1).
Складиште обезбеђује LaTeX класе, LaTeX стилове, и BibTeX стилове
који нису приступачни у LaTeX дистрибуцијама корисника,
нпр. јер су купљене
или развијене за интерно коришћење на нашен одељењу.
Сви корисници имају радну копију овог складишта
и конфигурисан LaTeX за коришћење као њиховог
личног texmf дрвета.
На пример, teTeX корисници могу мењати њихову TeX конфигурисану датотеку
(нпр. /etc/texmf/web2c/texmf.cnf)
и наместе варијаблу TEXMFHOME
на део радне копије за често texmf дрво.
(e.g. by TEXMFHOME = $HOME/texmf);
MiKTeX могу додати
део радне копије честог texmf дрвета
у 'Roots' уметку MiKTeX опција.
Ако је нова класина или стилска датотека направљена
(али не уколико су ове датотеке модификоване),
корисници морају да ажурирају 'file name data base' (FNDB)
пре него што могу да користе ове класе или стилове.
На пример, teTeX корисници морају да изврше texhash;
MiKTeX корисници морају да кликну на дугме 'Refresh FNDB'
у 'General' уметку MiKTeX опција.
Штавише, складиште садржи приручнике
који објашњавају специфична LaTeX софтвер решења
на нашем одељењу (нпр. овај документ).
''Субверзија'' сервер хостује одвојено складиште
за сваки пројекат на нашем одељењу.
Иако гранање, интегрисање, и означавање мање битно
за писање текст докумената него што је за писање изворног кода за софтвер,
наш распоред складишта прати препоруке
'Суберзија књиге'.
У овом смислу,свако складиште поседује три директоријума
/trunk, /branches, и /tags.
Најбитнији директоријум је /trunk.
Ако један једини текст документ припада пројекту,
сви подаци и потдиректоријуми овог текста налазе се у
/trunk.
Ако пројекат “јилдује” два или више другачија текст документа,
/trunk садржи потдиректоријум за сваки текст документ.
Мало другачија верзија (грана) текст документа
(нпр. за презентацију на конференцији)
може бити припремљена или у додатном потдиректоријуму /trunk
или у новом потдиректоријуму /branches.
Када се текст документ преда часопису или конференцији,
ми направимо етикету у директоријуму /tags
тако да лако индентификује предату верзију
документа касније.
Ова својства су се показала као веома корисна.
Приликом креирања грана или етикета,
битно је увек користити
''Субверзија'' клијента (не алате локалног фајл система)
за овакве поступке,
јер ово чува меморију на серверу
и одржава информације о истој историји ових докумената.
Често се поставља питање,
које фајлове би требало ставити под контролу верзија.
Генерално, сви фајлови, које је корисник директно модификовао
и који су неопходни за компајлирање документа
треба укључити у систем за контролу верзија.
Углавном, ово су LaTeX изворни кодови (*.tex) фајлова
(главни документ, и могуће неки потдокументи)
и свих слика које су убачене у документ
(*.eps, *.jpg, *.png, and *.pdf files).
Све LaTeX калсе (*.cls), LaTeX стилови (*.sty),
BibTeX базе података (*.bib), и BibTeX стилови (*.bst)
,генерално, треба да буду хостовани
у складишту честог texmf стабла,
али могу бити урачунати у свом складишту,
ако неки (додатни) сарадници немају приступ
честом texmf стаблу.
Са друге стране,
сви фајлови који су аутоматски креирани или модификовани приликом
процеса компилације (нпр.
*.aut, *.aux, *.bbl,
*.bix, *.blg,
*.dvi, *.glo, *.gls, *.idx,
*.ilg, *.ind, *.ist,
*.lof, *.log, *.lot, *.nav, *.nlo,
*.out, *.pdf, *.ps,
*.snm,
и *.toc фајлови)
или преко (LaTeX or BibTeX) едитора (нпр.
*.bak, *.bib~, *.kilepr, *.prj,
*.sav, *.tcp, *.tmp, *.tps,
и *.tex~ фајлови)
генерално, не би требало да буду под контролом верзија,
јер ови фајлови нису неопходни за компилацију
и, генерално, не подразумевају додатне информације.
Штавише, ови фајлови се регуларно модификују
тако да су конфликти веома могући.
6 Субверзија стварно прави разлику
Одлична карактеристика система за контролу верзија јесте то
што сви аутори могу лако да прате ток рада на пројекту
тиме што ће гледати разлику произвољне верзије од фајлова.
Аутори се, примарно, интересују за 'ефективне' модификације
изворног кода
које мењају компајловане документе,
али не и за 'неефектне' модификације
које немају никаквог утицаја на компајловане документе
(нпр. позиција паузе међу линијама).
Софтверски алати за компајловање текст докумената ('diff tools')
,генерално, не разликују
'ефективне' и 'неефективне' модификације;
они истичу оба типа модификација.
Ово знатно увећава напор
за налажење и преглед 'ефективних' модификација.
Стога, 'неефективне' модификације треба избећи.
У том смислу, веома је важно
не мењати места пауза између линија без разлога.
Стога, аутоматско паковање линија корисниковог LaTeX едитора
треба бити искључено
и паузе између линија треба ручно додавати.
У супротном, уколико се једна реч на почетку параграфа дода
или избаци,
све паузе између линија, у овом параграфу, могу бити промењене
тако да многи “диф” алати указују да је цео параграф модификован,
јер они упоређују фајлове ред по ред.
Опције “диф” алата ''wdiff''
и ''dwdiff''
нису погођене местом пауза између линија,
јер они пореде документе реч по реч.
Међутим, њихов излаз је мање јасан
тако да је модификације тешко пратити.
Поврх тога, ови алати се не могу директно користити помоћу ''Субверзијине''
командне линије “прекидач” --diff-cmd,
али мала омотна линија мора бити коришћена
().
Разуман споразум јесте додавање паузе између линија после сваке реченице
и почињање сваке нове реченице у новом реду.
Приметити да ово има предност у односу на систем за контролу верзија:
уколико хоћете да пронађете реченицу у свом LaTeX коду
коју сте видели у компајлованом (DVI, PS, or PDF) фајлу
или у излазу,
лако можете идентификовати првих неколико речи те реченице
и проверити ове речи на левој ивици вашег едитор прозора.
Штавише,
ми делимо дугачке реченице у неколико редова
тако да сваки ред нема више од 80 карактера,
јер је неугодно трагати за (малим) разликама
у дугачким редовима.
(Белешка:
На пример, LaTeX едитор ''Киле''
()
може помоћи кориснику у извршавању задатака
када је конфигурисан да дода вертикалну линију
која обележава 80ту колону.)
Сматрамо корисним да додамо
додатну паузу између линија на логичким паузама реченице,
нпр. пре релативног члана
или новог дела почетка реченице.
Пример LaTeX кода
који је форматиран по овим инструкцијама
јесте изворни код чланка
''Tools for Collaborative Writing of Scientific LaTeX Documents''
од User:АрнехелАрне Хенингсена
који је објављен (укључујући и изворни код)
у ''The PracTeX Journal'' 2007, Број 3.
Ако аутор ради на другачијем оперативном систему,
њихов LaTeX едитор ће вероватно сачувати фајлове са другачијим новоредним (крај-реда) карактерима
().
Како би избегли овај тип 'неефикасних' модификација,
сви корисници се могу договорити око специфичног новоредног карактера
и конфигуришу своје едиторе да користе те новоредне карактере.
Друга алтернатива јесте додавање особине субверзије 'svn:eol-style' и њено постављање на 'native'.
У том случају, ''Субверзија'' аутоматски конвертује све новоредне карактере овог фајла
на 'урођен' новоредни карактер ауторовог оперативног система
().
Постоји, такође, још један битан разлог
за редуковање броја 'неефектних' модификација:
ако више аутора ради на истом фајлу,
вероватноћа да исти ред модификују два или више човека
истовремено расте са бројем модификованих редова.
Отуда, 'неефективне' модификације непотребно повећавају
ризик за конфликт (видети одељак
Interchanging Documents).
Штавише, системи за контролу верзија
дозвољавају веома ефектну меру за осигурање квалитета:
сви аутори треба критично да прегледају своје модификације
пре него што их шаљу у складиште
(видети слику 2).
Разлика између корисникове радне копије и складишта
се може лако проверити само једном ''Субверзија'' командом
или једним кликом на графички ''Субверзија'' клијент.
Штавише, аутори треба да потврде
да се њихов код може компајловати без грешке
пре него што пошаљу своје модификације у складиште.
У супротном, сарадници ће морати да плате за ове грешке
када они буду хтели да компајлују документ.
Међутим, ова директива није само разумна за систем за контролу верзија
већ и за све друге начине размене докумената међу ауторима.
''Субверзија'' има опцију под називом 'Keyword Substitution'
која укључује динамичку верзију информација о фајлу
(нпр. ревизиони број или последњег аутора)
у садржај самог фајла
(погледати нпр. , поглавље 3).
Понекад је корисно укључити ове информације
не само као коментар у LaTeX изворном коду,
већ и у (компајлираном) DVI, PS, или PDF документу.
Ово се може постићи LaTeX пакетима
''svn'',
''svninfo'',
или (пожељно) ''svn-multi''.
Најважније смернице за заједничко писање LaTeX докумената
,уз помоћ система за контролу верзија, сумиране су у боксу који следи.
Смернице за коришћење LaTeX-а уз систем за контролу верзија
# Избегавати “неефективне” модификације.
# Не мењајте паузу између линија без доброг разлога.
# Угасити аутоматско паковање редова у Вашем LaTeX едитору.
# Сваку реченицу започињите у новом реду.
# Делите дугачке реченице у више редова, тако да сваки ред нема више од 80 карактера.
# Убацујте само оне фајлове, у контролу верзије, које је корисник директно модификовао.
# Потврдите да Ваш фајл може безпрекорно да се компајлује пре убацивања Ваших модификација у складиште.
# Користити ''Субверзијину'' diff опцију како би критично прегледали модификације пре него што их убаците у складиште.
# Додајте смисаони и описни коментар када убацујете Ваше модификације у складиште.
# Користити ''Субверија'' клијент за копирање, померање, или преименовање фајлова и фолдера који су под рефизијоном контролом.
Уколико су корисници вољни да пусте уграђену ''diff'' опцију SVN-а и користе ''diff'' алате који су локални у њиховим радним станицама, могу да користе такве алате који су виште скројени за текст документе. ''Diff'' алат, који иде уз SVN, је дизајниран са изворним кодом, на уму. Као такав, направљен је да буде кориснији за фајлове и кратке редове. Остали алати, као што је Compare It!, дозвољавају лагодно поређење текст фајлова, у којем сваки ред може имати распон од 1000 карактера (на пример, где сваки ред претставља параграф). Приликом коришћења ''diff'' алата, који дозвољавају једноставан преглед фајлова са дугачким редовима, корисници могу мењати TeX фајлове без стриктне политике разбијања редова.
6.1 Визуализовање diffs-а у LaTeX: latexdiff и changebar
Алат и могу да визуализују разлике два LaTeX фајла, унутар произведеног(генерисаног) документа. Овиме, лакше можемо видети утицај одређених промена или чак дискутујемо промене са људима којима је LaTeX стран. “Changebar” долази уз скрипту chbar.sh која убацује опцију у маргину, чиме указује на делове који су се променили. “Latexdiff” дозвољава другачије стилове визуелизације. Уобичајно је да је одбачен текст означен црвеном бојом, а убачени текст плавом. Такође подржава режим сличан Changebar-у који додаје опцију у маргину. Latexdiff долази уз скрипту latexrevise која се користи како би прихватила или одбила промене. Такође поседује скрипту “омотача” како би подржала систем за контролу верзија, попут, већ поменуте, Субверзије.
Пример како користити Latexdiff у Терминалу.
latexdiff old.tex new.tex > diff.tex # Фајлови old.tex и new.tex се пореде и фајл који визуализује промене је написан у diff.tex
pdflatex diff.tex # Прави PDF, који приказује промене
Програм се може котистити за визуелно поређење PDFа. Такође постоји алат командне линије базиран на DiffPDF.
7 Руковођење заједничких библиографија
Писање научних чланака, извештаја, и књига захтева
цитирање свих битних извора.
BibTeX је одличан алат за цитирање литературе и прављење библиографије
(Markey 2005, Fenn 2006).
Многи другачији BibTeX стилови могу бити пронађени
на CTAN
и на LaTeX Bibliography Styles Database
().
Уколико не можете наћи одговарајуће BibTeX стилове,
многи погодни стилови се могу лакгодно монтирати помоћу
''custombib''/''makebst''
().
Штавише, BibTeX стилови се могу ручно модификовати или креирати;
међутим, овакав поступак захтева предзнање (unnamed) постфикс стог језика
који се користи у BibTeX стил фајловима
(Patashnik 1988).
На нашем одељењу, ми имамо честу библиографску базу података
у BibTeX формату (.bib file).
Станује у нашем честом texmf стаблу
(погледати наслоб 'Хостинг LaTeX фајлова у ''Субверзији)
у потдиректоријуму /bibtex/bib/
(погледати слику 1).
Одатле, сви корисници могу означити ову библиографију користећи само име фајла
(без пуног дела) ---
без обзира где је корисникова радна копија честог texmf стабла
лоцирана.
Сви корисници мењају нашу библиографску базу података
уз помоћ графичког BibTeX едитора ''JabRef''
().
Пошто је ''JabRef'' написан у ''Java'' програмском језику,
ради на сваком већем оперативном систему.
Како другачије верзије ''JabRef''-а, генерално,
чувају фајлове на мало другачије начине
(нпр. тиме што ће паузе између линија ставити на другачија места),
сви корисници треба да користе исту верзију ''JabRef''-а.
У супротном, настаће многе разлике
између другачијих верзија .bib фајлова
који ће јединствено извирати од коришћења другачијих верзија ''JabRef''-а.
Отуда, било би тешко наћи суштинске разлике
између упоређених докумената.
Штавише, вероватноћа конфликта била би знатно већа
(погледати одељак 'Субверзија стварно прави разлику').
Како ''JabRef'' чува BibTeX базу података са урођеним новоредним карактером
ауторовог оперативног система,
препоручљиво је додати особину ''Сувберзије'' 'svn:eol-style' и подесити је као 'native'
(погледати одељак 'Субверзија стварно прави разлику').
''JabRef'' је јако флексибилан
и може се конфигурисати до детаља.
Правимо следеће промене у односу на подразумеване
у ''JabRef'', како бисмо поједноставили рад у истом.
Прво, одредимо подразумевани образац за BibTeX кључеве
тако да ''JabRef'' може аутоматски генерисати кључеве
у жељеном формату.
Ово једино може бити урађено бирањем
Options
→ Preferences
→ Key pattern
и модификовањем жељеног обрасца у поље
Default pattern.
На пример, користимо [auth:lower][shortyear]
како бисмо добили презиме првог аутора, малим словима,
и последње две цифре године издања
(видети слику 3).
Друго, додајемо BibTeX поље location због информација
о месту,
у којем је издање доступно као тврда копија
(нпр. књига или копија чланка).
Ово поље може садржати име корисника који има тврду копију
и где је има или име библиотеке и ознака на полици, на којој се налази књига.
Поље се може додати у ''JabRef''-у бирањем
Options
→ Set up general fields
и додавањем речи location
(користећи тачку-запету (;) као граничник)
негде у реду који почиње са General:
(погледати слику 4).
Треће, убацујемо све PDF фајлове издања у одређени
потдиректоријум у нашем фајл серверу,
где користимо BibTeX кључ као име фајла.
Информишемо ''JabRef'' о овом потдиректоријуму
бирањем
Options
→ Preferences
→ External programs
и додавањем дела овог потдиректоријума
у пољу Main PDF directory
(погледати слику 5).
Уколико је PDF фајл издања доступан,
корисник може притиснути Auto дугме,
лево од ''JabRef''-овог Pdf поља,
како би аутоматски додали име PDF фајла.
Сада, сви корисници који имају приступ фајл серверу
могу да отворе PDF фајл издања
једноставним кликом на ''JabRef''-ову PDF икону.
Ако пошаљемо LaTeX изворни код пројекта
часопису, издавачу, или неком трећем
ко нема приступ нашем честом texmf стаблу,
не укључујемо нашу целу библиографску базу података,
већ екстрактујемо најбитније уносе помоћу
такозване “Perl” скрипте ''aux2bib''.
8 Закључак
Овај викибук описује могући начин
за ефективну организацију заједничке припреме
LaTeX докумената.
Презентовано решење је базирано на
''Субверзији'' система за контролу верзија
и неколико других софтверских алата и LaTeX пакета.
Међутим, постоји неколико проблема
који могу бити побољшани.
Прво, планирамо да сви корисници инталирају
исту LaTeX дитрибуцију.
Како је ''TeX Live'' дистрибуција
доступна и за Уникс и МС Виндоус оперативним системима,
могли бисмо да препоручимо нашим корисницима да пређу на ову LaTeX дистрибуцију
у будућности.
(Тренутно, наши корисници имају различите LaTeX дистрибуције
који дају другачију селекцију LaTeX пакета
и другачије верзије појединих пакета.
Овај проблем решавамо обезбеђивањем неких пакета
на нашем честом texmf стаблу.)
Друго, разматрамо поједностављивање
решења за честе библиографске базе података.
Тренутно је базирано на
систему за контролу верзија, ''Субверзија'',
графичком BibTeX едитору ''JabRef'',
и фајл серверу за PDF датотеке издања у бази података.
Коришћење три другачија алата за један задатак
је изазов за, не толико честе, кориснике
као и кориснике којима ови алати нису познати.
Штавише, приступ фајл серверу имају само локални корисници.
Стога, узимамо у разматрање уметање интегрисаног решења за сервер
типа ''WIKINDX'',
''Aigaion'',
или ''refBASE''.
Коришћење овог решења само захтева компјутер, који има приступ интернету,
и интернет претраживач,
који омогућавају коришћење наше базе података беома лаким
за нечесте кориснике.
Поврх тога, ускладиштени PDF фајлови су доступни
не само унутар одељења,
већ целом свету.
(У зависности од ауротских права складиштених PDF фајлова,
приступ нашем серверу
--- или бар приступ PDF фајловима ---
мора бити ограничен само на чланове нашег одељења.)
Чак и не-LaTeX корисници, из нашег одељења, могу профитирати
од решења базираном на серверу,
зато што би требало да олакша коришћење ових библиографских база података,
другим речима, обради софтверских пакета,
јер ови сервери обезбеђују податке, не само у BibTeX формату,
већ и у другим форматима.
Охрабрујемо све читаоце да дају свој допринос овом викибуку
додавањем нових савета или идеја
или пружањем даљих решења проблему
заједничког писања LaTeX докумената.
9 Признања
Арне Хенингсен захваљује Франциску Реиналду и Гералдину Хенингсену
за коментаре и сугестије
који су му помогли да унапреди и разјасни овај текст,
Карстен Хејману за многе савете у вези LaTeX-а, BibTeX-а,
и ''Субверзије'',
и Кристијан Хенингу као и његовим колегама
који су подржали његову намеру за увођење LaTeX-а
и ''Субверзије'' на њиховом одељењу.


Историска позадина

Животи и мишљења великих философа | []
| Историjска позадина | Дело Аристотелово >>
----
Аристотело ce родио године 384. пре Хр. y Стагири, маћедонској вароши, која je била удаљена од Атине отприлике две стотине миља. Његов отац био je пријатељ и лични лекар Аминте, краља Маћедоније и деда Александрова. Чини ce да je и сам Аристотело био члан великога братства Асклепијева. И он je постао велик y области медицине, као многи доцнији философи y области светаштва; и он није само имао прилику да развије научну настројеност свога духа, него je био и охрабрен за то; од почетка он je био претходно спремљен да постане оснивач наука.
О историји његове младости постоји цео низ веома различних извештаја. Према једном приповедању, своју очевину он je потрошио y разуздану животу, потом je ступио y војску, да би ce спасао од глади, па je доцније y Стагири живео као лекар, и напослетку са тридесет година дошао je y Атину да ce прихвати философиских студија код Платона. По друтом достојнијем извештају, он je већ са осамнаест година дошао y Атину и одмах ступио y школу великога учитеља; али, и y овом вероватнијем извештају налази ce понека алузија на његово олако схватање жлвота и на неумерену и лакомислену младост. Ko овде што узима за срамоту, нека ce утеши тврђењем да je наш философ и према првом и према друтом извештају ухватио корена y тихим гајевима Академије.
Код Платона студирао je он осам (или и двадесет) година, и одиста уочљиви платонизам Аристотелових спекулација — чак и онде где су оне највише антиплатонске — говори за дуже време студирања. Ове године могу ce замишљати као нарочито срећне: сјајан ученик, под вођством неупоредивога учитеља, шеће с овим по обичају грчких љубимаца по баштама философије. Али, они обојица беху генији, a познато je да ce генији један с другим слажу онако као динамит и ватра. Готово половина века раздвајала их je; и да би један другога разумевали, морало им je тешко падати премошћивање разлике y годинама и отклањање оне нетрпељивости која je владала између душе једнога и душе другога. Платон je упознао величину овог ретког ученика са тобоже варварскога севера и назвао га једаред умом (nous) Академије, као да je хтео рећи да je Аристотело оличена интелигенција. За своје књиге (које су оно време, кад ce кљиге још нису штампале, биле рукописи) Аристотело je издао големе новце; после Еврипида, он je био први који je саставио библиотеку, и стварање принципа за уређивање библиотеке јесте један од многих прилога што их je он дао науци. Зато je Платон кућу Аристотелову назвао »кућом читалаца«, и чини ce да je тиме мислио на искрен комплименат; према античком наклапању Учитељ je овом изјавом намеравао да потајно али снажно удари на Аристотела као на црва који живи само међу књигама. Са већом поузданошћу говори ce о једној другој свађи која ce јавила при крају Платонова живота. Наш амбициозни младић, y борби за наклоност и љубав философије, чини ce да je против свога учитеља развио неки »едипски комплекс«, јер je потајно наговештавао да мудрост неће умрети са Платоном, a мудри старац назвао je свога ученика ждребетом које своју мајку удара копитом, пошто je сваку снагу из ње посисало. Учени Целер, y чијим списима Аристотело достиже готово нирвану достојанствености, све би те приче одбацио; али, одиста ce може узети да je онде где ce увек много дими било некад и мало пламена.
Други догађаји овога атинскога боравка још су проблематичнији. Неки биографи извештавају да je Аристотело y конкуренцији са Исократом основао неку школу за беседнике, и да ce међу његовим ученицима налазио богати Хермија, који je ускоро потом постао владар града државе Атарнеја. Пошто je постигао то високо место, позва он Аристотела на свој двор; и године 344. пре Хр. наградн он свога учитеља за пређашњу љубав тиме што му je своју сестру (или нећаку) дао за жену. Могло би ce сумњати y ту награду; али, историчари нам озбиљно гарантују да je Аристотело, и поред своје генијалности, одиста срећно живео са својом женом, и да јој je y свом тестаменту посветио веома љубазних речи. Тачно годину дана доцније Филип, краљ Маћедоније, позвао je Аристотела на свој двор y Пелу да узме y своје руке васпитање сина му Александра. Ta чињеница да je највећи владар свога времена, тражећи најбољега учитеља, одабрао баш Аристотела за васпитача потоњега господара света, сведочи о великој репутацији нашега философа.
Филип je хтео своме сину да пружи све користи васпитања, јер je везивао за њега безграничне планове. Кад je године 356. пре Хр. освојио Тракију, задобио je власт над златним рудницима који су му од првога тренутка доносили племенитог метала десет пута више него што je Атина могла добити из лауриских рудника који су пресушивали. Његов народ сачињавали су снажни сељаци и ратници које још није покварила варошка раскошност и неваљавство. Отуда je он располагао средствима која су му давала могућност да покори стотину градова-држава и да изврши политичко сједиљење Јеладе. У Филипа није било ннкаквих симпатија за индивидуалазам који je хранио разум и уметност Јелина, a истовремено довео до растурања њихов друштвени поредак. У свима тим главним градовима он није видео свежу културу и ненадмашну уметност, него само економску корупцију и политичку сметеност. Он je видео како су незаситни трговци и банкари исцрпљивали животне изворе нације, и како су неспособни политичари и лукави беседници један вредан народ довели y несрећне сукобе и ратове, и како je партизанство разјело поједине класе, и како су ce друге класе скамениле y касте; то није никаква нација, говорио je Филип, него гола мешавина јединки — генија и робова. И он je одлучио да са уређивачком руком уђе y тај немир и да Јеладу васпостави као јединствену и јаку земљу и као основу и политичко средиште света. У својој младости учио je y Теби код племенитог Епаминонде вештину војничке стратегије и државну организацију, па je, благодарећи својој храбрости која je исто тако била безгранична као и његова амбиција, надмашио оно што je научио. Године 338. пре Хр. победио je Атињане код Херонеје, и видео je напослетку једну Јеладу, мада je била сједињена само ланцима. A кад je после тога, ослањајући ce на ту победу, ковао планове како би он и син му ујединили сав свет и њиме завладали, уби га крвник испотаје.
У време кад je Аристотело к Александру дошао, овај je био тринаестогодишњи дечак, страстан, епилептичар, и готово хроничан алкохоличар; своје време проводио je кротећи коње које нико други није могао да заузда. Философ ce трудио да расхлади овај мали вулкан; ну, то му je само мало полазило за руком; Александар je показивао бољи успех са Букефалом, него ли Аристотело са Александром. »Једно време (каже Плутарх) Александар je волео и поштовао Аристотела баш као да му je овај рођени отац, и говорио je да му je један подарио живот, a други га научио уметности живљења.« Мудра грчка пословица гласи: »Живот je дар природе; али, леп живот дар je мудрости«. »Што ce мене тиче (пише Александар y једном писму Аристотелу) ја бих ce радије истицао y сазнавању добра него ли y проширивању своје моћи и својих земаља.« Ну, то можда не значи ништа више него један краљевско-младићски комплименат; y овом занесеном ученику философије крио ce пламени син једне варварске принцезе и једнога необузданога краља. Окови ума беху сувише нежни да би везали наслеђене страсти, и после две године Александар остави философију, да би сео на престо и управљао светом. Историја нам допушта да верујемо (мада сумњамо y ту пријатну мисао) како Александрова страст за уједињавањем има за један део своје снаге и величине да заблагодари своме учитељу, најјачем синтетичком мислиоцу што га познаје_ историја духа; затим, да су две победе поретка, и то ученикова победа y политичкој области и учитељева y философиској, само две различне стране једног истог благородног и драмског плана — да два изванредна Маћедонца изврше уједињење хаотичног света.
Кад je полетео на освајање Азије, Александар je y грчким градовима оставио управе које су му биле одане, само су народне масе остале y одлучно непријатељском ставу према њему. Дуга традиција слободне и негда моћне Атине никако ce није мирила са ропством — чак ни са влашћу владаоца који осваја свет; и огорчена речитост Демостенова дражила je скупштину до граница устанка против »маћедонске партије«, која je узде градске власти држала y својим рукама. Кад ce Аристотело године 334. пре Хр., после дужег периода путовања, вратио y Атину, потражио je, разуме ce, везу са маћедонском групом, a нимало ce није трудио да сакрије своје пристајање уз Александрову владавину уједињавања. Обрати ли ce пажња на знаменити низ испитивачких радова и спекулативних напора што их je Аристотело развио за последњих дванаест година свога живота, и обрати ли ce пажња на њега самога усред његова многостранога рада, y који спада не само организација једне школе, него и сређивање тако богатога знања какво одиста никада пре није било сједињено y духу једнога јединога човека, онда нам мора бити јасно да ce он није могао мирно и спокојно посвећивати истини, него да je политичко небо сваког часа претило да ће променити своју боју и бацити олују y његов мирни философски живот. Само ако имамо на уму овај положај, разумећемо политичку философију Аристотелову и његов трагични свршетак.
Кад je полетео на освајање Азије, Александар je y грчким градовима оставио управе које су му биле одане, само су народне масе остале y одлучно непријатељском ставу према њему. Дуга традиција слободне и негда моћне Атине никако ce није мирила са ропством — чак ни са влашћу владаоца који осваја свет; и огорчена речитост Демостенова дражила je скупштину до граница устанка против »маћедонске партије«, која je узде градске власти држала y својим рукама. Кад ce Аристотело године 334. пре Хр., после дужег периода путовања, вратио y Атину, потражио je, разуме ce, везу са маћедонском групом, a нимало ce није трудио да сакрије своје пристајање уз Александрову владавину уједињавања. Обрати ли ce пажња на знаменити низ испитивачких радова и спекулативних напора што их je Аристотело развио за последњих дванаест година свога живота, и обрати ли ce пажња на њега самога усред његова многостранога рада, y који спада не само организација једне школе, него и сређивање тако богатога знања какво одиста никада пре није било сједињено y духу једнога јединога човека, онда нам мора бити јасно да ce он није могао мирно и спокојно посвећивати истини, него да je политичко небо сваког часа претило да ће променити своју боју и бацити олују y његов мирни философски живот. Само ако имамо на уму овај положај, разумећемо политичку философију Аристотелову и његов трагични свршетак.
----
| Историjска позадина | Дело Аристотелово >>


Водич за Пајтон 2.6/Крај

За тренутак сам препоручио да погледате од стране за више тема. Ако сте пратили овај водич, требало би да разумете фер износ тога. Ако желите да зађете дубље у Пајтон, је добра књига на интернету, иако је усмерена на људе са чвршћом програмерском позадином. Пајтон програмирање викикњига вреди да је погледате, такође.
Овај туторијал је веома као рад у току. Хвала свима који су ми слали мејлове у вези са овим. Уживао сам док сам их читао, чак и када нисам баш најбоље одговарао на њих.
Срећно програмирање, можда ће променити ваш живот и свет.
en:Non-Programmer's Tutorial for Python 2.6/The End


Водич за Пајтон 2.6/Увод

1 Идемо редом
Па, раније нисте програмирали. Како пролазимо кроз овај водич, покучаћу
да Вас научим како да програмирате. Овде је само један
начин да научите да програмирате. Ви морате читати ''код'' и писати ''код'' (како се често назива програм).
Показаћу Вам много кодова. Требало би да куцате кодове које ћу Вам
показати да видите шта ће се десити. Играјте се са тим и правите промене.
Најгора ствар која може да се деси је да не ради. Када куцам у коду
биће формулисан овако:
##Пајтон је лако научити
print "Здраво!"
То је тако да би га било лакше разликовати од остатка текста. Ако ово читате на вебу, приметићете да је код у боји -- то је само да би се издвојио, и да би се различити делови кода разликовали један од другог. Код који ви куцате вероватно неће бити у боји, или ће боје бити другачије, али то неће утицати на код докле год га уносите на исти начин као што је овде штампано. Ако рачунар нешто одштампа то ће бити приказано овако:
Здраво!
(Имајте на уму да штампани текст иде на екран, и не укључује папир. Пре него што рачунар прикаже, излаз рачунарског програма биће одштампан на папиру.)
Ако пробате овај програм и имате синтаксну грешку, погледајте и проверите коју верзију Пајтона имате. Ако имате Пајтон 3.0, требало би да користитеВодич за Пајтон 3.0. Овај чланак је направљен за Пајтон 2.6
Често ће постојати мешавина текста који куцате (који је приказан болдирано) текст који програм штампа на екрану, који би изгледао овако:
Стани!
Ко иде тамо? Џош
Можете проћи, Џоше
(Нешто од овог водича није преведено у овај формат. Пошто је ово Вики, можете га пребацити када га нађете.)
Такође ћу вас упознати са терминологијом програмирања - на пример, да се програмирање често назива као ''кодирање''. Ово Вам неће само помоћи да разумете о чему програмери причају, него ће Вам такође помоћи у процесу учења.
Сада, неке важније ствари. У одредби програма у Пајтону биће Вам потребан Пајтон софтвер. Ако већ немате Пајтон софтвер идите на и узмите одговарајућу верзију за вашу платформу. Скините је, прочитајте инструкције и инсталирајте.
1.1 Инсталирање Пајтона
За програмирање у Пајтону потребна Вам је Пајтон инсталација која ради и уредник текста. Пајтон долази са својим едитором ''IDLE'', који је сасвим добар и потпуно довољан за почетак. Што сте више у програмирању, вероватно ћете се пребацити на неки други уредник као ''emacs'', ''vi'' или други.
Страница за скидање Пајтона је . Најновија верзија је 3.1, али било која ''Пајтон 2.x'' верзија од 2.2 ће радити за овај водич. Будите опрезни са предстојећим ''Python 3'', иако, јер ће се неки велики детаљи променити и сломити примере овог водича. Верзија овог водича за Пајтон 3 је на Водич за Пајтон 3. Постоје разне различите инсталационе датотеке за различите компјутерске платформе доступне на сајту за скидање. Овде су неке специфичне инструкције за најчешће оперативне системе:
1.1.1 Linux, BSD и Unix корисници
Ви сте вероватно срећни и Пајтон је већ инсталиран на вашој машини. Да бисте га тестирали куцајте python на командној линији. Ако видите нешто слично у наредном делу, спремни сте.
Ако треба да инсталирате Пајтон, само користите менаџер пакета оперативног система или идите у спремиште где су ваши пакети доступни и скините Пајтон. Алтернативно, можете саставити Пајтон од нуле након преузимања изворног кода. Ако узимате изворни код уверите се да сте саставили Tk проширење ако желите да користите IDLE.
1.1.2 Мак корисници
Почевши од Mac OS X (Tiger), Пајтон шаље по обичају са оперативним системом, али можда ћете желети да ажурирате нову верзију (погледајте верзију почевши са python у командној линији терминала). Такође IDLE (Пајтон едитор) ће можда недостајати у стандардној инсталацији. Ако желите да деинсталирате Пајтон, погледајте .
1.1.3 Windows корисници
Неки произвођачи рачунара инсталирају Пајтон. Да бисте проверили да ли га већ имате инсталираног, отворите командну линију (cmd у run менију) или MS-DOS и куцајте Пајтон. Ако каже "Лоша команда или име фајла" мораћете да инсталирате одговарајући Windows инсталатер (нормални, ако немате 64-битни AMD или Intel чип). Покрените инсталатера дуплим кликом и пратите процедуру.
Пајтон за Биндоус се може скинути са официјалног сајта
1.2 Интерактивни режим
Идите у IDLE (познат као Пајтон GUI). Требало би да видите прозор који садржи овакав текст:
Пајтон 2.5.1 (r251:54863, 14 Јануар 2016, 08:51:08) [MSC v.1310 32 bit (Intel)] on win32
Куцајте "copyright", "credits" или "license()" за више информација.
****************************************************************
Лични заштитни зид софтвера може упозорити на неактивне конекције
које IDLE чини са својим софтвером користећи овај унутрашњи
приступ рачунару. Ово повезивање није видљиво на било ком
спољашњем уређају и није податак није послат или примњен од интернета.
****************************************************************
IDLE 1.2.1
>>>
>>> је Пајтонов начин да каже да сте у интерактивном моду.
У интерактивном режиму оно што куцате одмах се покрене. Пробајте да куцате 1+1 тамо.
Пајтон ће одговорити са 2.
Интерактивни режим Вам дозвољава да тестирате и видите шта ће Пајтон урадити.
Ако се икад осећате да треба да се играте са новим Пајтоновим изјавама, идите у интерактивни режим
и испробајте.
1.3 Стварање и покретање програма
Уђите у IDLE ако већ нисте. У менију на врху, изаберите File затим New Window. У новом прозору који се појави, куцајте следеће:
print "Здраво!"
Сада сачувајте програм: изаберите File из менија, затим Save. Сачувајте као "здраво.py" (можете га сачувати у фолдеру у ком год хоћете). Сада када је сачувано покрените га.
Затим покрените програм одласком у Run затим Run Module (или ако имате старију верзију IDLE-а користите Edit затим Run script). Ово ће отворити Здраво! на *Python Shell* прозору.
За детаљније упознавање са IDLE-ом, дужи водич са слике може се наћи на
1.3.1 Покретање Пајтон програма на Unix-у
Ако користите Unix (као што је Linux, Mac OSX, или BSD), ако направите програм извршен са chmod, морате као прву линију:
#!/usr/bin/env python2
можете покренути Пајтон програм као ./здраво.py било коју другу команду.
Napomena: У неким рачунарским окружењима, треба да напишете:
#!/usr/bin/env python
Пример за Соларис:
#!/usr/bin/python
1.3.2 Имена програмских фајлова
Врло је важно да се држите неких правила у погледу имена фајлова Пајтон програма. У супротном неке ствари ће ''можда'' поћи неочекивано. Ово није толико битно за програм, али можете имати чудне проблеме ако их не пратите за имена модула (о модулима ће се говорити касније).
# Увек сачувајте програм са екстензијом .py. Не стављајте другу тачку негде у називу фајла.
# Само користите стандардне карактере за имена фајлова: слова, бројеве, црте (-) и доње црте (_).
# Размак (" ") не би требало да користите (нпр. користите уместо њега доње црте).
# Не користите ништа друго осим слова (посебно без бројева!) на почетку имена фајла.
# Не користите "не-енглеске" карактере (као ä, ö, ü, å or ß) у именима својих фајлова, или, још боље, не користите их уопште у програмирању.
1.4 Коришћење Пајтона из командне линије
Ако не желите да користите Пајтон из командне линије, не морате, само користите IDLE. Да бисте ушли у интерактивни режим само укуцајте python без икаквих аргумената. Да покренете програм, створите га у уреднику текста (Emacs има добар Пајтон режим) и онда га покрените са python program_name.
Додатно, да користите Пајтон у Vim, можда желите да посетите
1.5 Где пронаћи помоћ
У неком делу своје Пајтон каријере вероватно ћете се заглавити и нећете знати како да решите проблем на коме би требало да радите. Овај водич покрива само основу Пајтон програмирања, али има много доступних даљих информација.
1.5.1 Пајтон документација
Првенствено, Пајтон је веома добро документован. Можда ће чак бити копија ових докумената на вашем рачунару, што долази са Вашом Пајтон инсталацијом:
* Главни Гвида вон Росима је чесно добра почетна тачка за општа питања.
* За питања о стандардним модулима (научићете касније чта је то), је место где би требало да погледате.
* Ако желите да сазнате нешто о детаљима језика, свеобухватано је, али прилично сложено за почетнике.
1.5.2 Пајтон заједница корисника
Свуда је много других Пајтон корисника, и обично су спремни да Вам помогну. Овај веома активни корисник заједнице је углавном организован преко поштанских листи и новинских група:
* је за људе који желе да постављају питања о томе како да уче компјутерски програм на Пајтон језику.
* је python.org шалтер за информације. Можете питати групу волонтера познаваоца питања о свим вашим Пајтон проблемима.
* Пајтон новинска група је место за опште Пајтон дискусије, питања и централно место сусрета заједнице.
Да се не би поново измислио точак и опет и опет разговарало о истим питањима, људи ће много ценити ако ''урадите веб истраживање за решења ваших проблема пре контактирања ових листи!''
en:Non-Programmer's Tutorial for Python 2.6/Intro


Грчка наука пре Аристотела

Животи и мишљења великих философа | []
<< Заснивање логике | Организација науке: Грчка наука пре Аристотела | Организација науке: Аристотело као природњак >>
----
»Сократ je (каже Ренан) дао човечанству философију, a Аристотело му je дао науку. Истина, било je философије већ пре Сократа и науке пре Аристотела; и после Сократа и после Аристотела, философија и наука направиле су неизмерне напретке. Али, све je изграђено на основи коју су поставила та два човека.« Пре Аристотела била je наука ембрионална, a сa њим ce родила.
Већ пре грчке културе правиле су покушаје y науци раније културе; али, уколико уопште можемо дознати за њихове мисли из клинова писма и хијероглифа, њихова наука не може да ce разликује од теологије. Друкчије речено: ови до-јелински народи све тамне процесе y природи објашњавали су натприродним снагама: — свуда je за њих било богова. Очевидно су јонски Грци били ти који су ce први усудили да даду природно објашњење свемирских веза и тајанствених дешавања; y физици су они тражили природне узроке појединим дешавањима, a y философији природно објашњење целине. Талет (640.—550. пре Христа), »отац философије«, био je првобитно астроном, који je грађане Милета збунио тврдњом да су сунце и звезде (које су они навикли да поштују као божанства) само ватрене лопте. Његов ученик Анаксимандар (610.—540. пре Хр.), први Јелин који je правио астрономске и географске карте, држао je да je свет првобитно био јединствена маса из које су ствари постале раздвајањем супротности. Он je учио да ce историја неба периодички понавља y еволуцији и дисолуцији безбројних светова; да земља y простору мирује, јер ce одржава равнотежом унутарњих снага (као Буриданов магарац) ; да су наше планете биле некад y течном стању, па онда због сунчаие топлоте прешле y гасовито стање; да живот има своје порекло y мору, али да je падањем морске површине био приморан да пређе на копно; да су нека од ових живих бића на концу развила способност да удишу ваздух, и да су тако постала прародитељи доцнијега живота на копну; и напослетку учио je да првобитан човек није могао бити овакав какав je данас, јер да je и y ранијим временима после свог рођења био овако беспомоћан, и да му je потом остаје y животу и рађа себи једнако потомство; a где ce комбинација не одржава, организам пропада. У току времена, организми су ce на све сложенији и успешнији начин прилагођавали својој околини. Напослетку, y Леукипу (око 445. пре Хр.) и његову ученику Демокриту (460.—360. пре Хр.), y трачкој вароши Абдери, до-аристотеловска наука достиже свој последњи степен, и ту долазе y њој до израза материјализам, детерминизам и атомизам. Леукип вели: »Све напред гони нужност.« A Демокрит: »Уствари, постоје само атоми и празан простор.« Опажање настаје на тај начин што предмети израчавају атоме који долазе до чулних органа. Постојао je или постоји или ће постојати бескрајан број светова; y сваком тренутку сударају ce планете и ишчезавају, и нови светови настају из хаоса селективном агрегацијом атома, који имају једнаку величину и једнак облик. Нема никаквог свемирског плана; свемир je машина.
То je, y шареном и летимичном сумарном прегледу, историја грчке науке пре Аристотела. Незреле појединости можемо јој радо опростити ако узмемо на ум каква су била средства којима су ови пионири морали да изводе своје огледе и своја посматрања. Стагнација грчке индустрије под притиском привреде која je била y рукама робова није допуштала да ce до пуног маха развију ови величанствени почеци; и рапидна компликација политичкога живота y Атини одвела je софисте и Сократа и Платона од физикалног и биолошког проучавања на пут етичке и политичке теорије. Једно од многих славних дела Аристотелових јесте то што je он био многостран и довољно храбар да обухвати и повеже два правца грчкога мишљења : учење о природи и учеље о моралу; и што ce вратио претходницима својих учитеља те опет нашао линију научнога развитка до-сократовских Грка, продужио њихов рад y постојаном детаљном изучавању и y многостраном посматрању, и све нагомилане резултате саставио y величанствену грађевину организоване науке.
----
<< Заснивање логике |Организација науке: Грчка наука пре Аристотела| Организација науке: Аристотело као природњак >>