Glavna stranica

Dobro došli na Wikiknjige!
Modul mjeseca
Kako sudjelovati?
Popis odabranih wikiknjigâ
Sestrinski projekti
Wikiknjige su jedan od projekata neprofitne Zaklade Wikimedije, koja je pokrenula i nekoliko drugih višejezičnih projekata otvorenoga sadržaja pod licencijama slobodne dokumentacije:


Nogomet/Pozicije

U nogometnoj igri, svaki od jedanaest igrača u momčadi ima svoju određenu ulogu u određenom dijelu terena. Momčad se sastoji od jednog vratara i deset aktivnih igrača, koji obavljaju razne zadatke u veznom redu, obrani ili napadu, ovisno koja je formacija izabrana. Kako je igra evoluirala, taktike i formacije su se mijenjale, baš kao i imena pozicija u nogometu.
Priroda modernog nogometa je da pozicije nisu toliko formalizirane kao u ostalim nogometu srodnim sportovima (američki nogomet, ragbi...). Svejedno, igrači tijekom svoje karijere najčešće igraju na jednoj poziciji, jer svaka pozicija zahtijeva određene sposobnosti. Igrači koji bez problema igraju na više pozicija se, u nogometnoj terminologiji, nazivaju ''korisni igrači''. Opširnije u modulima ispod.
1 Sadržaj odjeljka
* Vratar
* Obrambene pozicije
* Pozicije u veznom redu
* Pozicije u napadu

Nogomet


Nogomet/Povijest

Povijest nogometa seže do prapovijesti, no povijest današnjeg, suvremenog nogometa ima korijene iz 19. stoljeća u engleskim javnim školama. U sredini 19. stoljeća, entuzijazam bivših učenika koji su igrali neke igre s loptom u mladosti, stvorili su prve amaterske nogometne klubove sa sjedištem u svakoj školi. Svaka škola je imala svoja pravila, pa je prilikom svake utakmice dolazilo do svađa po čijim će se pravilima igrati. 1863. godine, Engleski nogometni savez je donio prvi skup pravila kojih su se svi klubovi morali pridržavati. No, učinak engleskog saveza nije bio toliko značajan, jer nije bilo profesionalnih klubova. Profesionalni klubovi su nastali kada je radnička klasa preuzela vlast nad nogometom. Tada su neki biznismeni uvidjeli da gledatelji žele vidjeti utakmice, pa su počeli naplaćivati ulaznice. Kada je nogomet postao sport na profesionalnoj razini, počeo se nezaustavljivo širiti po cijelom Otoku. Više u modulima ispod.
1 Sadržaj odjeljka
* Razvoj nogometa
* Prvi nogometni savez
* Osnivanje natjecanja
* Od amaterizma do profesionalizma
* Nogomet u kontinentalnoj Europi
* Osnivanje FIFA-e

Nogomet


Nogomet/Pravila

Nogometna pravila, još poznata i kao nogometni zakoni, pravila su koja pomažu u odigravanju nogometnih utakmica. Svako novo pravilo i izmjenu postojećih mora potvrditi IFAB, vrhovno nogometno tijelo. Opširnije u modulima ispod.
1 Sadržaj odjeljka
*1. pravilo: Igralište
*2. pravilo: Lopta
*3. pravilo: Broj igrača na terenu
*4. pravilo: Oprema igrača i sudaca
*5. pravilo: Sudac
*6. pravilo: Pomoćni sudac
*7. pravilo: Trajanje utakmice
*8. pravilo: Nastavak igre nakon prekida
*9. pravilo: Lopta u igri i izvan igre
*10. pravilo: Način zabijanja golova
*11. pravilo: Zaleđe
*12. pravilo: Prekršaji
*13. pravilo: Slobodan udarac
*14. pravilo: Jedanaesterac
*15. pravilo: Aut
*16. pravilo: Gol-aut
*17. pravilo: Udarac iz kuta (korner)
* Povijest i razvoj
* Originalna pravila (1863. godina)
* Izmijenjena E. B. Morleyeva pravila

Nogomet


Nogomet/Pravila/Igralište

Nogometno igralište (ili nogometni teren), mjesto je odigravanja svake nogometne utakmice. Dimenzije i oznake su određene u prvom zakonu nogometnih pravila. Taj se zakon naziva "''Nogometno igralište''".
Sve oznake na igralištu su dio prostora na igralištu kojeg određuju. Ovo je važna tvrdnja zbog primjera koji govore da lopta koja nije cijelim svojim obujmom prešla gol-liniju nije ušla u gol, tj. da je još u terenu. Prekršaj napravljen na crti šesnaesterca računa se kao da je napravljen ''u šesnaestercu'', te se dosuđuje jedanaesterac.
Mjere nogometnog igrališta su prvo bile izražene u jardima, i to zbog nogometnih korijena iz Engleske, te nadmoći engleskog saveza nad svim tadašnjim izvršnim nogometnim tijelima. Kasnije, širenjem nogometa na europski kontinent, počele su se koristiti približne mjere izražene u SI sustavu. No, tradicionalisti s Otoka su nastavili s upotrebom starih mjera.
1 Dimenzije i oznake igrališta
Dužina igrališta za međunarodne utakmice trebala bi biti između 100 i 110 metara (110 - 120 jardi), a širina bi trebala biti u okviru 65 i 75 metara (70 - 80 jardi). Za ostale utakmice mjere više variraju: dužina između 90 i 120 metara, a širina 45 do 90 metara. Dužina igrališta mora biti veća nego njegova širina.
Dulje granične linije se zovu ''aut-linije'', a kraće linije (na kojima su postavljeni golovi) su ''gol-linije''.
''Središnja linija'' dijeli igralište na dvije polovice. Po sredini središnje linije je točka na koju se stavlja lopta na početku svakog poluvremena ili nakon postizanja gola. ''Središnji krug'' ima promjer od 9.15 metara, ili originalno, točno 10 jardi, a služi za određivanje minimalne udaljenosti protivnika tijekom početnog udarca, te općenito za udaljenost živog zida prilikom svakog slobodnog udarca.
U svakom od četiri kutova igrališta nalazi se ''korner-luk'', kojeg čini jedna četvrtina kruga promjera jednog metra, ili također jednog jarda. Unutar toga luka se postavlja lopta za izvođenje kornera. Korner-zastavice su prema pravilima predviđene u svakom kutu, a prije su se stavljale i na svaki kraj središnje linije, što je zapravo i danas moguće. Visina korner-zastavice mora biti minimalno 1.50 metara s neoznačenim vrhom.
2 Golovi
''Golovi'' su postavljeni na sredini svake gol-linije. Sastoje se od dvije stative i jedne prečke (grede). Prečka je duga 7.32 metara i spaja dvije stative visoke 2.44 metra. Iako ih nogometna pravila ne zahtijevaju, za okvir gola je postavljena mreža koja daje sigurnost da li je lopta u golu ili ne.
Stative i prečka moraju biti isključivo bijele boje. Za njihovu izradu su propisana isključivo dva materijala: metal ili drvo. Oblik stativa i prečke može biti četvrtast ili okrugao, te ne smije ugrožavati igrače na terenu.
3 Kazneni prostor i druga područja na igralištu
Dva pravokutna prostora su označena na terenu ispred svakog gola.
Peterac se sastoji od gol-linije, dvije linije koje pod pravim kutom ulaze u teren 5.5 metara ili 6 jardi, te od linije koja spaja već prije spomenute dvije linije. Gol-aut ili bilo koji slobodan udarac za momčad koja se brani može se izvesti bilo gdje unutar ovog prostora. Neizravan udarac (indirekt) koji je dodijeljen momčadi koja napada izvodi se s linije paralelne s gol-linijom, i to s mjesta paralelnog na kojemu je prekršaj napravljen.
''Kazneni prostor'' (još nazvan i šesnaesterac) formiraju gol-linija, dvije linije koje pod pravim kutom ulaze u teren 16.5 metara (18 jardi), te linije koja spaja već spomenute dvije linije. Ovaj dio terena ima mnoštvo funkcija, dok je jedna od najvažnijih da je to mjesto u kojemu vratar može koristiti svoje ruke. Još jedna funkcija je da se prekršaj braniča ili vratara na protivničkom igraču kažnjava jedanaestercem.
''Kaznena oznaka'', ili kolokvijalno, ''bijela točka'', mjesto je s kojega se izvode jedanaesterci. Od gola je udaljena točno 11 metara (12 jardi) po sredini. Još jedan dio kaznenog prostora je i kazneni luk, još poznat i kao ''D''. Ono ima polumjer od 9.15 metara (10 jardi), te se brine da se unutar njega ne smije naći nijedan igrač tijekom izvođenja jedanaesterca.
4 Prostori izvan terena važni za igru
Izvan igrališta se nalaze klupe sa zamjenama i trenerima. Njihovo kretanje je ograničeno unutar ''tehničkog prostora''. Za uočiti je da sudac ima ovlasti i izvan samog terena.

Nogometna pravila


Nogomet/Pravila/Lopta

Nogometna lopta je okrugli objekt (predmet) koji se napucava bilo kojim dijelom tijela osim rukom između igrača.
1 Mjere i osobine lopte
Lopta mora biti okrugla, izrađena od kože ili nekog drugog materijala odobrenog isključivo od FIFA-e. Opseg je određen između minimalno 68 i maksimalno 70 centimetara, a težina mora biti minimalno 410, a maksimalno 450 grama.
2 Zamjena oštećene lopte tijekom utakmice
Utakmica je nakratko zaustavljena. Kada je oštećena lopta promijenjena loptom iste vrste i istih svojstava kao prethodna, igra se nastavlja na mjestu na kojem je oštećena lopta ujedno postala oštećena. Ako lopta postane oštećena prije ubacivanja u igru, ona se jednostavno zamijeni drugom loptom koja propisima odgovara. Dakako, mora biti iste vrste i istih svojstava kao prethodna.
3 FIFA-ini propisi
3.1 Uvjeravanje u kvalitetu lopte
Za potrebe natjecanja, samo s loptama koje zadovoljavaju barem minimum svih već opisanih osobina je dozvoljeno igrati. Lopta kojom se igra na natjecanju pod FIFA-om, UEFA-om ili konfederacijom, mora na sebi imati barem jednu od ove tri oznake:
*FIFA Inspected (FIFA provjerila)
*FIFA Approved (FIFA odobrila)
*International Matchball Standard (Međunarodna standardna lopta za utakmice)
Te oznake jamče da su sva pravila što se tiče FIFA – inih propisa oko nogometne lopte provjerena primjernim testiranjima.
3.2 Reklamiranje na lopti
Prema FIFA–inim propisima na loptama su dozvoljene su samo tri vrste oglašavanja:
*logo natjecanja
*logo organizatora natjecanja
*logo proizvođača lopte
Sva ova pravila, prema FIFA-i, služe za poboljšanje standarda i kvalitete glavnog objekta na terenu.

Nogometna pravila


Nogomet/Pravila/Oprema igrača i sudaca

Nogometna oprema je standardna i obavezna za sve igrače i suce u nogometu. Pravila igre određuju minimalnu opremu koja je potrebna za svakog igrača, te zabranjuju korištenje ičega što može biti opasno za ostale igrače ili samog igrača. Nadalje, pravila pojedinog nogometnog natjecanja mogu proširiti ova pravila daljnjim ograničenjima, poput obaveznog nošenja broja na dresovima.
1 Obavezna oprema
Pravila igre traže od svih igrača da koriste osnovnu opremu koja se sastoji od sljedećih predmeta:
*Dres (majica)
*Hlače
*Kopačke
*Štitnici za potkoljenicu
*Duge čarape (''štucne'')
Vratari moraju nositi opremu kojom se lagano razlikuju od svih ostalih igrača i sudaca.
2 Ostala oprema
Vratari gotovo uvijek nose rukavice, koje po pravilima nisu obavezne. Svakom igraču je također dozvoljeno nositi rukavice. Neki vratari nose i kape, koje ih štite od odsjaja sunca. Igrači s problemima s vidom nose kontaktne leće i /iliposebno oblikovane naočale koje ne mogu pasti, jer je korištenje optičkih naočala ''strogo zabranjeno'' (najpoznatiji primjer igrača koji koristi leće i posebne naočale je Edgar Davids). No, nakit, satovi i ostali nepotrebni predmeti su ''strogo zabranjeni''.
3 Sudačka oprema
Tradicionalno, svi nogometni suci koriste kompletno crnu opremu, iako se u zadnje vrijeme sve više i više povećava broj "šarenih" oprema. Na sudačkom dresu postoji i džep u koji stanu žuti i crveni karton, papirić u kojemu se zapisuju opomenuti igrači i, naravno, olovka.

Nogometna pravila


Nogomet/Pravila/Pomoćni sudac

Pomoćni suci u nogometnoj igri imaju ulogu da pomažu glavnom sucu u provedbi svih pravila igre tijekom jedne nogometne utakmice.
Šesto pravilo nogometnih pravila zadaje glavne dužnosti pomoćnog suca, koje su podređene moći i odlukama glavnoga suca. Pomoćni sudac ima zadatke tipa:
*označavanje kada lopta cijelim svojim obujmom izađe iz terena;
*dodjeljivanje lopte jednoj od momčadi nakon njenog izlaska iz terena;
*određivanje zaleđa;
*pomoć glavnom sucu u određivanju prekršaja;
*bilo kakva pomoć glavnom sucu ako bilo koji igrač napravi nešto što se ne podudara s pravilima.
Važno je napomenuti da svaka odluka pomoćnog suca nije konačna, već je mora potvrditi glavni sudac. Osim provedbe pravila, pomoćni suci često pomažu i oko priprema i administrativnih problema.
Pomoćni sudac će označiti bilo kakav prekršaj ili obavijest glavom sucu podizanjem zastavice. Glavni sudac će, ako se slaže, poslušati pomoćnog i zaustaviti igru, a ako se ne slaže, onda će igru nastaviti bez prekida. Tijekom jedne utakmice, dva su pomoćna suca, jedan na svakoj strani terena sa suprotnih strana. Njihova pozicija varira, tj. u liniji su zadnjeg braniča radi njihove primarne funkcije, određivanja zaleđa.
1 Signali zastavicama
Pomoćni sudac pomaže glavnom sucu mašući zastavicom obojanom u crveno i/ili žuto. Mahanje se razlikuje od jednog do drugog prekida igre. Svaki prekid ima svoj signal.
1.1 Lopta izvan terena
Kada lopta cijelim svojim obujmom izađe izvan terena (aut-linije ili gol-linije), pomoćni sudac će označiti to podizanjem zastavice okomito u zrak, a onda će usmjeriti zastavicu prema strani igrališta koju napada momčad čija lopta treba biti (u suprotnom smjeru od gola koji brani ta momčad). To se događa prilikom nastanka auta i određivanja njegovog izvođenja.
1.2 Lopta u gol-autu
Kada lopta cijelim svojim obujmom prijeđe gol-liniju poslije zadnjeg dodira koji je pripadao momčadi koja je napadala, pomoćni sudac će dodijeliti gol-aut. Dodjeljivanje gol-auta će biti signalizirano podizanjem zastavice paralelno s terenom. Ako lopta izađe tako da ju je zadnji dirao pripadnik momčadi koja se brani, onda će to biti korner, kojeg će pomoćni sudac odrediti spuštanjem zastavice u smjeru korner-zastavice.
1.3 Prekršaj
Ako se bilo koji igrač ogluši na nogometna pravila, to je prekršaj. Pomoćni sudac će označiti prekršaj podizanjem zastavice okomito u zrak i onda mahati s njom. Ako je situacija dvojbena i glavni sudac nije dobro vidio ono što mu pomoćni pokazuje, doći će do ''konzultacije''. To su vrlo sporni detalji tipa igranje rukom braniča u svom šesnaestercu ili ponekad dvojbeni ulazak lopte u gol.
1.4 Zaleđe
Ako je igrač u zaleđu, pomoćni sudac će podignuti zastavicu u smjeru linije zadnjeg igrača obrane bez mahanja. Nakon što glavni sudac uvidi da je pomoćni sudac signalizirao zaleđe, zaustavit će igru i dodijeliti neizravni slobodni udarac protivničkoj momčadi.
2 Promjena imena
Pomoćni sudac se prije nazivao i pomoćnik. Godine 1996., ime se i službeno promijenilo da bolje odrazi vrlo važnu ulogu u nogometu ovih ljudi, te se izgubilo isključivo odnošenje na muški rod. Ponekad je pogrešno ime i ''pomoćnik suca''.
Najbolji sustav kontrole utakmice je takozvani dijagonalni sustav kontrole.

Nogometna pravila


Nogomet/Pravila/Lopta u igri i izvan igre

''Lopta u igri i izvan igre'' je deveti zakon nogometnih pravila i opisuje dva osnovna stanja u nogometnoj utakmici.
1 Lopta u igri
Lopta ostaje ''u igri'' od početka do kraja poluvremena osim kad:
*Lopta napušta teren tako da prijeđe gol-liniju ili aut-liniju cijelim svojim obujmom (to vrijedi i prilikom zabijanja gola);
*Sudac zaustavi igru (kada je npr. dosuđen prekršaj, igrač je ozbiljno ozlijeđen ili ako lopta postane neadekvatna za igru).
Kada lopta dotakne stativu, prečku, korner-zastavicu, suca ili pomoćnog suca, ona ostaje u igri, naravno pod pretpostavkom da su svi navedeni objekti bili unutar granica igrališta.
Kada je lopta u igri, igrači se mogu natjecati za nju, napucavati je, te mogu postizati golove.
Igrači su podložni kaznama kada naprave prekršaj, te ih sudac može kazniti verbalno ili kartonima.
Zamjene se ne smiju obavljati dok je lopta u igri.
2 Lopta izvan igre
Kada lopta napusti granice igrališta ili kada sudac zaustavi igru, kaže se da je lopta ''izvan igre'', i to sve dok se igra ne nastavi prikladnim načinom.
Kada je lopta izvan igre, kaže se da je ''mrtva'', što znači da igrači ne smiju ometati svoje protivnike, a golovi se ne mogu postići.
Po definiciji, prekršaji ne mogu nastati niti biti dosuđeni kada je lopta izvan igre, no sudac može kazniti igrače ili tehničko osoblje.
Zamjene se mogu obaviti samo kada je lopta izvan igre, te isključivo s dopuštenjem glavnoga suca.
3 Nastavak igre
Kada lopta izađe iz igre, ona se mora vratiti i samim tim nastaviti utakmicu na jedan od sljedećih načina:
*Početni udarac: na početku utakmice, poluvremena ili produžetka, ili nakon gola protivničke momčadi.
*Aut: kada lopta cijelim obujmom prijeđe aut-liniju, lopta je dodijeljena momčadi suprotnoj od one koja je zadnja dirala loptu.
*Gol-aut: kada lopta cijelim obujmom prijeđe gol-liniju, a da gol nije zabijen, te pod uvjetom da je momčad koja je napadala zadnja dirala loptu, gol-aut je dodijeljen momčadi koja se do kraja te akcije branila.
*Korner: kada lopta cijelim obujmom prijeđe gol-liniju, a da gol nije zabijen, pod uvjetom da je loptu zadnja dirala momčad koja se branila, lopta je dodijeljena momčadi koja napada.
*Indirekt: lopta se dodjeljuje momčadi suprotnoj od one koja je napravila prekršaj koji nije ometao protivnika (zaleđe, predugo držanje lopte u rukama vratara...).
*Slobodan udarac: dodijeljen je momčadi čiji je igrač pretrpio prekršaj protivnika.
*Jedanaesterac: dodijeljen je momčadi čiji je igrač pretrpio prekršaj u šesnaestercu protivnika.
*Sudačko podbacivanje: događa se kada sudac zaustavi igru zbog npr.: ozbiljne ozljede igrača, ulaska stranoga tijela u teren (poput vjeverice u teren na utakmici Arsenal – Villarreal), probijanja lopte i sl.) Ovakav nastavak utakmice se rjeđe viđa na utakmicama za odrasle.
Kada je lopta jednom izvan igre, mora se vratiti u igru na ispravni način koji se određuje načinom na koji je lopta postala ''mrtva'', tj. izašla iz igre. Npr., ako je lopta ''mrtva'' zbog prekršaja Momčadi A nad Momčadi B, sudac će dodijeliti loptu Momčadi B. Jedan od igrača te momčadi će loptu izvesti, pucajući na gol, dodajući je suigraču ili čak napucavajući lopte prema protivniku, no u tom slučaju, ako sudac ocijeni da je bilo namjerno, igrač Momčadi B koji je izveo je podložan kazni zbog nespoitskog ponašanja.
Sudac ima ovlast kojom može promijeniti prvobitno dosuđeni način vraćanja lopte u igru ako shvati svoju pogrešku ili ako mu je signaliziraju pomoćni suci. Npr., ako Momčad A zabije gol Momčadi B i sudac dosudi gol, lopta će se izvesti, naravno s centra. No, ako sudac vidi da je Momčad A zabila gol iz zaleđa ili uz prekršaj, ili ako mu to signalizira pomoćni sudac, loptu će dodijeliti Momčadi B na mjestu na kojem je incident napravljen.

Nogometna pravila


Nogomet/Pravila/Sudac

Sudac je najmoćnija osoba u nogometnoj igri. Potpuno je ovlašten da ''poštuje i tjera igrače da poštuju sva nogometna pravila tijekom utakmice koju taj sudac sudi''. Odluka koju sudac donese tijekom utakmice je konačna i ne može je nitko poništiti. No, poslije završetka utakmice, službena tijela mogu donijeti naknadne odluke i/ili kazne sudionicima utakmice.
Sucu pomažu dva pomoćna suca (prije znani i kao ''pomoćnici''), te u većini utakmica pod službenim nogometnim savezom, sucu pomažu i četvrti suci. Glavni sudac i pomoćni suci za lakšu kontrolu utakmice koriste dijagonalni sustav kontrole.
Vrlo velika većina sudaca su amateri, iako i ti amateri često bivaju plaćeni manjim svotama novca za svoje usluge. No u svakoj nogometnoj državi postoji barem nekoliko profesionalaca kojima je to službeni posao i za kojeg uredno dobivaju plaću. Broj takvih profesionalaca je ograničen najčešće samo na najjači razred natjecanja.
Suci koji sude službene (natjecateljske) međunarodne utakmice se biraju od strane FIFA-e i njenog odbora. Ovakve procedure nije se potrebno držati prilikom ''prijateljskih'' utakmica, ili kako FIFA inzistira, neslužbenih utakmica.
1 Dužnosti i ovlaštenja suca tijekom utakmice
Dužnosti i ovlaštenja suca tijekom utakmice su najopširnije opisane u petom zakonu nogometih pravila. U njima jasno piše kako glavni sudac utakmice:
*mora poštovati sva pravila i truditi se da ih igrači poštuju;
*kontrolira utakmicu u suradnji s pomoćnim sucima i, ako je moguće, četvrtim sucem;
*brine o stanju lopte tijekom utakmice;
*brine o stanju opreme igrača;
*brine o vremenu utakmice i određuje sudačku nadoknadu;
*mora zaustaviti igru ako dođe do nepoštivanja pravila;
*mora zaustaviti igru ako je igrač ili vratar ozbiljnije ozlijeđen;
*nastavlja igru ako je, po sučevom mišljenju, igrač samo blaže ozlijeđen.
2 Povijest
Sam izraz sudac potječe iz nogometa. U nogometnim korijenima, kapetani momčadi su imali pravo svađati se u svrhu određivanja prekršaja, dodjeljivanja lopte i sličnih procesa. Kasnije se ta uloga premjestila u osobu nazvanu ''umpire'' (engleski), čija je moć bila ograničena jer nisu smjeli imati utjecaj u igri. Svaka je momčad mogla izabrati jednog ''umpirea'' koji bi izvan terena određivali kome pripada lopta. Moć ''umpirea'' je 1873. bila ograničena na dodjeljivanje slobodnog udarca nakon igranja rukom. Godinu poslije, ''umpirei'' su dobili moć dodjeljivanja crvenoga kartona igraču koji uporno krši šravila.
Do 1880. uvidjela se potreba za neutralnom osobom, sucem, koja bi znala sva pravila i određivala ono što ''umpirei'' nikad nisu objektivno mogli. Dužnosti suca su se proširile i on je postao odgovoran i za određivanje vremena koje je prošlo. Po prvi puta suci su mogli i upozaravati i isključivati igrače koji ne bi poštovali pravila. Doslovno ''u terenu'' sudac se nije pojavio do 1891., kada je postalo očito da sudac ne može prosuditi dobro situaciju koju on promatra sa stotinu metara.
Svaki ''umpire'' je postao pomoćnik (od 1996. pomoćni sudac) u svrhu olakšavanja posla glavnom sucu. Danas se u mnogim amaterskim utakmicama koristi ovaj sustav zbog nedostatka odgovornog osoblja zaduženog za suđenje utakmice. Njima je dozvoljeno određivanje izlaska lopte izvan terena, ali im nije dozvoljeno određivanje posjeda lopte niti dodjeljivanja prekršaja.
3 Korištenje zviždaljke
Suci koriste zviždaljku u svrhu označavanja početka, kraja ili zaustavljanja igre zbog prekršaja ili bilo kojeg drugog razloga, prekida verbalnih ili tjelesnih napada, iako, začudo, korištenje zviždaljke još nije postalo i obavezno. Prije korištenja zviždaljke, suci su zaustavljali igru mahanjem ruku ili zastavicom. 1878., na utakmici između ''Nottingham Foresta'' i ''Sheffield Norfolka'', prvi put se spominje upotreba zviždaljki, iako nije službeno potvrđeno da se ta utakmica ikad odigrala.
4 Odora
Današnji suci i njihovi pomoćnici nose istu odoru koju sačinjavaju dres, hlače i čarape, iako je do samoga kraja pedesetih 20. stoljeća bilo uobičajenije vidjeti suce u majici nego u dresu. Sve do prije desetak godina suci su bili u crnoj opremi jer nijedna momčad nije imala crnu opremu, pa je bilo vrlo lagano razlikovati igrače od sudaca i vratara. Na Svjetskom prvenstvu u SAD-u 1994. suci su po prvi puta u povijesti bili viđeni u drugačijim odorama (crvena, žuta, zelena boja ili njihove nijanse). Osim na tom Svjetskom prvenstvu, takav sustav odijevanja uveo je i engleski Premiership. Trenutačni FIFA-in službeni dobavljač opreme koji je odobrio IFAB je ''Adidas''.

Nogometna pravila


Nogomet/Pravila/Aut

Aut u nogometu je metoda vraćanja lopte u igru.
1 Dodjeljivanje auta
Aut se dodjeljuje protivnicima od momčadi čiji je igrač zadnji dirao loptu, a ona je prešla aut-liniju cijelim svojim obujmom, bilo po zraku ili po površini.
2 Procedura izvođenja
Aut se izvodi s mjesta na kojemu je lopta izašla izvan igre. Protivnički igrači moraju biti barem dva metra od mjesta izvođenja auta, i to dok lopta ne uđe u teren.
U trenutku vraćanja lopte u igru, igrač koji izvodi aut mora:
*biti licem okrenut prema igralištu;
*imati obje noge na aut-liniji ili izvan nje, nikako u terenu;
*izvesti loptu objema rukama iznad glave
Lopta postaje aktivna čim prijeđe aut-liniju, bez obzira je li pala na površinu ili je još u zraku.
Golovi se, po pravilima, ne mogu zabiti izravno iz auta. Zaleđe se ne može dosuditi nakon izvođenja auta.
3 Kazne
Ako protivnici ne poštuju propisani razmak od dva metra prije izvođenja auta, ili na bilo koji drugi način nepošteno ometaju izvođača, dodjeljuje se prekršaj i žuti karton.
Ako igrač koji izvodi aut pogriješi, tj. ne poštuje proceduru, aut se dodjeljuje protivničkoj momčadi.
Igrač koji izvodi aut ne smije dirati loptu sve dok je njegov suigrač ili protivnik ne dodirne. Ako igrač koji aut izvodi dodirne loptu dva puta, dodjeljuje se indirekt za protivničku momčad, i to na mjestu gdje je lopta dodirnuta drugi put. No, ako je igrač istu loptu dodirnuo drugi put zaredom, i to rukom, u izglednoj prilici za protivnika, tada se može dodijeliti jedanaesterac ako je lopta drugi put dodirnuta u šesnaestercu, a igrač se može kazniti crvenim kartonom.

Nogometna pravila


Nogomet/Pravila/Gol-aut

Gol-aut ili golaut je metoda vraćanja lopte u igru u nogometu.
1 Dodjeljivanje gol-auta
Gol-aut se dodjeljuje momčadi koja se branila u akciji koja je prethodila trenutku kada je lopta prošla aut-liniju nogometnog igrališta, a da nije ušla u gol ili da je zadnji loptom igrao igrač koji je branio svoj gol.
2 Procedura izvođenja
Lopta se postavlja bilo gdje unutar peterca (dio šesnaesteraca) koji pripada golu vratara. Svi protivnički igrači moraju biti izvan šesnaesterca dok se lopta ne vrati u igru. Lopta se smatra da je u igri kada napusti šesnaesterac.
Gol se može postići izravno iz gol-auta, ali autogol se po pravilima nogometa ne smije postići. Također, zaleđe ne može biti dosuđeno iz gol-auta.
3 Prekršaji i kazne
Protivnički igrači moraju biti, kako je rečeno iznad, izvan šesnaesterca dok lopta ne izađe iz šesnaesterca. Ako sudac smatra da protivnici ulaze u šesnaesterac namjerno, dosudit će ponovno izvođenje gol-auta i dodijelit će žuti karton tom igraču.
Igrač koji izvodi aut ne smije dirati loptu sve dok je njegov suigrač ili protivnik ne dodirne. Ako igrač koji aut izvodi dodirne loptu dva puta, dodjeljuje se indirekt za protivničku momčad, i to na mjestu gdje je lopta dodirnuta drugi put. No, ako je igrač istu loptu dodirnuo drugi put zaredom, i to rukom, u izglednoj prilici za protivnika, tada se može dodijeliti jedanaesterac ako je lopta drugi put dodirnuta u šesnaestercu, a igrač se može kazniti crvenim kartonom.

Nogometna pravila


Asirija/Zemljopis/Krajolik

Najviše su planine u Asiriji Kurdsko gorje i planine Zagros, koje dostižu visinu od 3 600 metara. Sama središnja Asirija blago je brežuljkasta, dok se zapadno od Tigrisa nalazi polupustinjsko područje nazvano Džezira (''Jezirah''), a prostire se sve do rijeke Eufrata. Tigris je glavna asirska rijeka, skupa s pritocima: Gornji i Donji Zab, te Šat el-adheim. Sve su ove rijeke obilježene brzim i za plovidbu nesigurnim tokovima. Skele i čamci mogu se koristiti na Tigrisu južno od Mosula, no i ondje bi putovanje moglo biti prilično opasno.

Asirija


Asirija/Zemljopis

Krajolik Asirije označen je visokim gorjima - Kurdskim gorjem i planinom Zagros, koje dostižu visinu od 3 600 metara. Središnja je Asirija blago brežuljkasta, a zapadno od Tigrisa nalazi se polupustinjsko područje. Tigris je glavna rijeka s nekoliko pritoka, a sve su rijeke brze i nepogodne za plovidbu. Skele i čamci mogu se koristiti na Tigrisu tek južno nizvodno od Mosula.
Klima je izuzetno ugodna s toplim ljetima i svježim zimama, dok su proljeća i ljeta duga i umjerena. Padaline su redovite i dostatne za održavanje bogate vegetacije, tek južnije od grada Ašura postaju rjeđe. Pretpostavlja se da su u 2. tisućljeću p.n.e. na području Asirije još uvijek postojale prostrane šume bogate vegetacijom i faunom, te da je tlo bilo plodnije no danas. Među bogatstva Asirije valja ubrojiti ponajprije zemlju i vodu, što omogućuje razvoj poljoprivrede i stočarstva. Usto, rijeke su bile bogate ribom, dok su na brežuljcima uspijevali vinogradi. Od materijala, koristila se glina za izradu opeka, te mosulski mramor. U polupustnjskom dijelu postoje zalihe soli. Opširnije u modulima ispod.
1 Sadržaj odjeljka
* Krajolik Asirije
* Klima Asirije
* Prirodna bogatstva, poljoprivreda i stočarstvo Asirije
* Trgovina i putovanja Asirije

Asirija


Asirija/Zemljopis/Klima

Obično se drži da Asirija ima izuzetno ugodnu klimu. Ljeta su topla, ali ne i pretjerano vruća, dok su zime svježe, ali ne i pretjerano hladne. Proljeće i jesen su duga i umjerena godišnja doba. Za razliku od Babilonije, u Asiriji su padaline redovite i dostatne za bogatu vegetaciju. Tek nešto južnije od grada Ašura proteže se linija koja, s istoka prema zapadu, dijeli Asiriju na sjeverni dio s redovitim oborinama i južni s tek povremenim oborinama.
Postoje dokazi da je oko 1200 p.n.e. došlo do mikroklimatske promjene u središnjem dijelu Plodnog polumjeseca, uključujući i Asiriju. Kroz nekoliko godina bilo je vrlo malo kiše, što je dovelo do siromašnijeg uroda žitarica, a potom i do gladi, s teškim ekonomskim i političkim posljedicama. Također, kroz niz tisućljeća došlo je i do snažne erozije tla zbog sječe drveća za gradnju i ogrijev. Vjeruje se da su u 2. tisućljeću p.n.e. još uvijek na području Asirije postojale prostrane šume bogate vegetacijom i divljim životinjama, te da je tlo općenito bilo bogatije i plodnije no danas.

Asirija


Nogomet/Pravila/Zaleđe

Zaleđe je nogometno pravilo koje određuje koliko daleko od "igre" mogu biti napadači momčadi koja napada, ili jednostavnije, napadač zbog tog pravila ne može jednostavno čekati loptu kod protivničkog gola i samo ispred vratara pucati, osim ako je sam s loptom došao do vratara.
Zaleđe je vjerojatno najsloženije nogometno pravilo.
1 Primjena zaleđa
Zaleđe se može se podijeliti na tri dijela: nedozvoljena pozicija, dosuđivanje zaleđa i sankcija samog zaleđa.
1.1 Nedozvoljena pozicija
2005. godine odbor FIFA-e dogovorio je novo pravilo što se tiče zaleđa, prema kojem je u zaleđu igrač kojem je bar dio tijela (glava, stopalo...) bliži gol-liniji suparničkog gola od lopte i od nekog suparničkog igrača. Položaj ruke se ne gleda. To je uvedeno kako bi po pravilima napadač momčadi morao cijelim tijelom biti dalje od suparničke gol-linije u odnosu na suparničkog igrača.
Općenito gledajući, ovo pravilo znači da momčad koja napada mora voditi računa da suparnička momčad ima bar dva igrača (računajući i vratara) između gol-linije i nekog njihovog igrača, ili da svi igrači momčadi koja napada moraju biti iza lopte tako da ona bude bliže gol-liniji od bilo kojeg njihovog igrača.
Bitno je napomenuti da se momčad čiji je igrač u zaleđu ne smije odmah kažnjavati zaleđem. Do prekida napada dolazi tek kada se igraču koji je u zaleđu uputi lopta. Igrač nije u zaleđu ako je dobio loptu u zaleđu od suparničkog igrača ili od svog igrača iz prekida pod uvjetom da taj prekid nije neizravni ili izravni slobodni udarac, ili ako je na svojoj polovici terena.
1.2 Dosuđivanje zaleđa
Igrač koji se nalazi u zaleđu treba biti sankcioniran samo ako loptu u tom trenutku prema njemu uputi netko od njegovih suigrača, namjerno ili slučajno. Tada on aktivno sudjeluje u igri nalazeći se u nedozvoljenom položaju.
Gleda se da je igrač u nedozvoljenom položaju onda kada je lopta njemu upućena. Ukoliko mu je lopta upućena dok nije bio u takvoj poziciji, nema zaleđa. Ukoliko igrač u zaleđu krene prema natrag u dozvoljen položaj, bez obzira što se pokušava maknuti iz zaleđa i ide unazad i dalje se gleda gdje se on nalazi kada mu lopta biva upućena.
Da li igrač aktivno sudjeluje u igri, složeno je pitanje. FIFA je 2003. donijela odluke koje to određuju, a one su u primjeni od srpnja 2005. godine.
* Sudjelovati u igri znači kada igrač primi ili proslijedi loptu upućenu mu dok je bio u zaleđu. Također, igrač u zaleđu može biti kažnjen bez da primi loptu ako, po mišljenju suca, niti jedan mu suigrač u dozvoljenoj poziciji nema mogućnost dodati mu loptu.
* Igrač sudjeluje u igri također ako bilo kako ometa suparničkog igrača da dođe do lopte, koja mu je bila upućena dok je bio u poziciji zaleđa.
* Igrač nije u zaleđu (nije aktivno sudjelovao u igri) ako, iako je u nedozvoljenoj poziciji, lopta do njega dođe odbijanjem od okvir gola ili od suparničkog igrača.
1.3 Sankcija prekršaja
Zaleđe se kažnjava neizravnim slobodnim udarcem za protivničku momčad, s mjesta gdje je igrač bio u zaleđu. Ako momčad koja se branila (ona koja nije napravila zaleđe) dobije loptu kada se zaleđe trebalo sankcionirati, onda suci najčešće ne usporavaju igru suđenjem slobodnih udaraca i sličnih prekida.
1.4 Označavanje prekršaja
Glavni suci kod zaleđa ovise najviše o svojim pomoćnicima, koji se nalaze u liniji s posljednjim braničima momčadi koja se brani. Kad procijeni da je načinjeno zaleđe, pomoćni sudac stane i digne zastavicu uspravno u zrak, i kad ga glavni sudac opazi, zastavicom pokaže na mjesto gdje je načinjen prekršaj zaleđa.
* Zastavica prema dolje: zaleđe je napravljeno u dijelu terena blizu pomoćniku.
* Zastavica paralelno sa terenom: zaleđe je napravljeno pri sredini tog dijela terena.
* Zastavica prema gore: zaleđe je napravljeno u dijelu terena daleko od pomoćnika.
2 Povijest
Pravilo datira još od samog početka igre, i do danas je dosta postroženo. Igrač je isprva bio u zaleđu ako je bio ispred lopte, što je slično pravilu u ragbiju, od kojeg je nogomet potekao. Po još jednom davnom pravilu, nije bilo zaleđa, i postojali su čak i igrači koji su morali stajati što bliže protivničkoj gol-liniji.
1848. u prostorijama fakulteta Cambridge razgovarano je o ovom problemu. Bili su tamo predstavnici škola Eton, Harrow, Rugby, Winchester i Shrewsbury, i svatko je dao svoj prijedlog i svoje pravilo. Preko 9 sati ramišljali su o jednom od prvih "pravila Cambridgea". Zapisi tih pravila iz 1848. danas ne postoje. Nakon što su pravila primjenjena, 1856. još su dodatno izmjenjena. Kopija tih pravila nalazi se danas u knjižnici škole Shrewsbury.
Kako se nogomet razvijao problem zaleđa izazvao je najviše polemika. Uvedeno je 70-ih godina 19. stoljeća pravilo po kojem se bar jedan igrač mora nalaziti između napadača i vratara. Do 1925. pravilo je bilo da to moraju biti čak 3 igrača.
Sezone 1987-88 eksperimentalno je uvedno pravilo prema kojem igrač nije mogao biti u zaleđu kad bi mu lopta bila dodana nakon slobodnog udarca. No, nije doživjela uspjeh.
1990. uvedeno je pravilo prema kojem igrač nije u zaleđu ukoliko je jednako udaljen od gol-linije kao i zadnji obrambeni igrač. To pravilo pomoglo je razvoju više napadačkom nogometu.
2003. po novim pravilima, o tome je li igrač u zaleđu odlučivale su i njegove kretnje u poziciji zaleđa.
3 Ofsajd zamka
Ofsajd zamka je obrambena taktika kojom braniči stavljaju napadača u poziciju zaleđa. Kada suparnička momčad napada, i jedan od igrača se priprema da doda loptu svom suigraču, svi braniči se pomaknu u naprijed ne bi li tog kome je lopta upućena, ostavili najbližeg vrataru, čime bi on bio u zaleđu. Problem je pogoditi pravi trenutak u trenutak, da suparnici ne shvate zamku, i da igrač kome je upućena lopta baš bude u zaleđu, jer ako taj potez ne uspije, napadač će ići sam na vratara. Nakon što naprave tu zamku braniči refleksno dižu ruke u zrak kako bi ih zamijetio linijski sudac.
Jedna je od najpoznatijih braniča po pitanju ofsajd zamke, bio ''Billy McCracken'', igrač Newcastle Uniteda. Navodno je zbog njega FIFA 1925. mijenjala pravila smanjujući broj igrača između napadača i vratara sa 3 na 2.

Nogometna pravila


Asirija/Zemljopis/Trgovina i putovanja

1 Trgovina i putovanja
Trgovina je, zbog nedostatka nekih bitnih prirodnih dobara, još od prapovijesti bila životno važan dio asirskoga gospodarstva. Usto, Asirija je zemljopisno smještena na raskrižju puteva od istoka prema zapadu i od sjevera prema jugu. Grad Ašur osobito je važan u tom smislu budući da je na tom mjestu posotojao prolaz kroz planine Zargos. Za razliku od Babilonije, asirske rijeke nisu imale odlučujuću važnost u transportu, pa su karavane i vojske bile prisiljene na premještanje kopnenim putem, ali duž rijeka radi opskrbe vodom. Većina je puteva bila u lošem stanju, puna utrtih tragova i rupa, no postojali su i kraljevski putevi što su ih koristili kraljevi glasnici, a održavani su u dobru stanju. Poznato je da je karavana ili vojna jedinica mogla otprilike prijeći 25 km dnevno, što je ipak bitno ovisilo o vrsti terena. Radi bržeg komuniciranja, Asirci su postavljali usputne postaje, gdje su konji bili spremni 24 sata dnevno. Na taj je način kralj mogao ostati u vezi s najudaljenijim krajevima zemlje.

Asirija


Asirija/Zemljopis/Prirodna bogatstva, poljoprivreda i stočarstvo

Najveća prirodna bogatstva Asirije svakako su zemlja i voda, što je omogućilo razvoj poljoprivrede i stočarstva. Zahvaljujući redovitim padalinama, ljudi su mogli živjeti bilo gdje u Asiriji, te se nisu morali okupljati isključivo oko vodenih tokova, kao što je to bio slučaj u Babiloniji. Tako je kroz povijest većina središnje Asirije bila napućena ljudima koji su se bavili poljoprivredom i stočarstvom, a ubrzo se to proširilo i na Džeziru, kako je rastao broj stanovništva. U rijekama je bilo dovoljno ribe, dok su na brežuljcima uspijevali vinogradi. Relativno mekan mosulski mramor korišten je za gradnju i kiparstvo, no glavni građevinski materijal bila je glinena opeka, te bitumen koji se mogao naći u Eufratu, u blizini današnjeg grada Hit. U Džeziri su postojale, i još uvijek postoje, zalihe soli.
Temelj gospodarstva predstavljala je poljoprivreda i stočarstvo. Ove dvije gospodarske grane međusobno su se nadopunjavale, tako da je dio zemlje korišten za ispašu, a drugi dio za obrađivanje i uzgoj žitarica. Najčešća žitarica bio je ječam, no uzgajala se i pšenica. Od ječma se proizvodio kruh i jedna vrsta piva, a od grožđa vino. Ulje od sezama korišteno je za obogaćivanje kruha. Povrće se rijetko uzgajalo. Veću su važnost imali začini, poput gorušice i, naravno, sol. Najčešće povrće bio je luk, češnjak i poriluk, a uobičajeni dio prehrane činilo je i voće poput jabuka, grožđa i oraha.
Od domaćih životinja, najčešće su uzgajane ovce i koze, koje su omogućavale i proizvodnju tkanine. Kozje je mlijeko bilo osobito na cijeni, kako kao piće, tako i kao sirovina za proizvodnju sira. Držale su se svinje, goveda i perad poput patki i kokoši. Najčešće ove životinje nisu ubijane radi mesa, budući da se meso jelo samo za najveće blagdane i proslave. Volovi su korišteni za vuču, a magarci i mazge za transport robe. Uzgoj konja udomaćio se tek sredinom 2. tisućljeća p.n.e., a koristili su se kao životinje za vojne potrebe za vuču kočija i za konjicu.

Asirija


Asirija/Uređenje

Asirska je civilizacija bila bitno vojnička, no unatoč tome, razvijene su i mnoge druge značajke drevnih civilizacija, poput zakonodavstva, religije i kulture. Vrlo je često u tome odlučujući bio utjecaj okolnih naroda. Opširnije u modulima ispod.
1 Sadržaj odjeljka
* Asirska vojska* Lov u Asiriji* Državno uređenje* Gospodarstvo Asirije* Pravni sustav* Religija

Asirija


Asirija/Uređenje/Lov u Asiriji

Lov je u Asiriji bio omiljena razonoda asirskih vladara, koji su na taj način, zajedno sa svojom pratnjom, održavali tjelesnu formu u vrijeme zatišja između dva vojna pohoda.
Već u vrijeme Srednjoasirskog carstva postoje dokazi o bavljenju lovom, no u Novoasirskom carstvu lov će se razviti u pravu instituciju po mnogočemu sličnu godišnjim vojnim pohodima. Poznat je primjer lov na lavove kralja Asurbanipala, koj je redovito imao i religijsko značenje. Pratila ga je posebna ceremonija, a sve je takve lovove gledalo i obično stanovništvo. Bogovi Ninurta i Palil bili su zaštitnici lova.
1 Lovišta
Uobičajeno mjesto za lov bile su šume koje su nekoć pokrivale Siriju između rijeke Habur i gornjeg Eufrata. Veće su životinje bile i cijenjeniji plijen. Asirci su posebno držali do lova na velike životinje kao što su bili slonovi, lavovi, bikovi i pantere, a sve su one u davnini bile vrlo brojne u Siriji. Lavova je bilo i u močvarama južne Babilonije, gdje se zna da ih je lovio i Asurbanipal.
Osim što su u lovu ubijali životinje, Asirci su ih često i hvatali i dopremali u asirske gradove, gdje su ih smještali u naročite vrtove.
2 Načini lova
Bilo je mnogo načina na koje su lovili. Nekad su samo jurili za životinjom u kočijama, a ponekad su im se pješice prikradali. Uobičajena je taktika bila da kralj i njegova pratnja leže u zasjedi u udubinama u zemlji, dok su kraljeve sluge tjerali životinje u stampedu prema zasjedi.
3 Lov i religija
Najviše je podataka poznato o lovu što ga je redovito prakticirao kralj Asurbanipal, o čemu svjedoče pisani izvori i kameni reljefi. Omiljena Asurbanipalova lovina bili su lavovi koje je lovio u njihovu prirodnom staništu uz rijeku Balih u Siriji, kao i u južnim močvarama Babilonije. Usto, lovio ih je i u velikim vrtovima u Asiriji, kamo su ove životinje bile dopremane. Ovaj je lov imao religijsko značenje. Na kraju lova održavan je poseban obred na čijem završetku kralj prinosi žrtvu ljevanicu nad ubijenim lavom. Ovaj je prizor čest motiv kamenih reljefa.
4 Posljedice
Vjeruje se da je nekontroliran izlov u to doba, zajedno s nekontroliranom sječom stabala, doveo do izumiranja svih većih životinja i uništenja šuma.

Asirija


Nogomet/Pravila/Prekršaji

Prekršaj (ili faul) u nogometnoj igri je nesportski čin od strane jednoga igrača prema protivničkom igraču. Prekršaj dosuđuje isključivo glavni sudac. Prekršaj je dvanaesto pravilo u pravilima nogometa.
Prekršaj se dosuđuje ako:
*igrač ometa tijek igre na bilo koji način (osim tehničkih problema, npr. ispadanje ''kopačke'');
*je prekršaj skrivio aktivni igrač (ne zamjena);
*je prekršaj napravljen na bilo kojem igraču protivničke momčadi (kada igrač napadne suca, nije prekršaj, ali je za kaznu od žutog ili crvenog kartona);
*je lopta u igri tijekom nastanka prekršaja.
Kao što se može vidjeti iz navedenih primjera, nisu sva ometanja igre prekršaji, no svako ometanje, ako je namjerno, može se kazniti od strane glavnog suca.
1 Izravni prekršaji
Prekršaji kažnjivi slobodnim udarcem nastaju kada:
*igrač napravi barem jedno od navedenih devet nesportskih činova koji po sucu narušavaju duh nogometa i za koje on smatra da su ''bezobzirni, surovi i preopasni'':
**udaranje ili pokušaj udaranja protivnika;;
**saplitanje ili pokušaj saplitanja protivnika;
**ugriz ili pokušaj ugriza protivnika;
**zabijanje u protivnika;
**''namjerno'' gađanje loptom ili pokušaj ''namjernog'' gađanja loptom protivničkog igrača;
**guranje protivnika;
**potezanje za protivnikov dres;
**psovanje upućeno protivniku (ili bilo kojoj osobi na terenu);
**jedenje na nogometnom terenu (iako je pijenje vode dozvoljeno tijekom prekida igre, čak i preporučljivo, ako je u umjerenim količinama).
*igrač napravi barem jedno od navedenih pet nesportskih činova:
**uklizavanje u tijelo protivničkog igrača pod uvjetom da je došlo do kontakta s tijelom protivnika prije lopte;
*držanje protivnika
*pljuvanje protivnika
*''namjerno'' igranje rukom (osim vratara u svom šesnaestercu)
*pretjerana proslava gola (skidanje dresa, skakanje u protivnički dio tribine, izazivanje protivničkih navijača ili igrača ili preduga proslava gola).
Primijetite da svi ovi nesportski činovi, s izuzetkom namjernog igranja rukom, zahtijevaju da su napravljeni na protivniku, tj. postojao je neprihvatljivi kontakt između dva igrača suprotnih momčadi. Slične situacije se mogu dogoditi i između igrača dvije iste momčadi, kao npr. sukob dva igrača ''Newcastlea'' u Premiershipu. Neće se dodijeliti izravan slobodan udarac za protivničku momčad, ali sudac može dodijeliti karton akterima događaja.
2 Prekršaji za jedanaesterac
Ako se prekršaj za slobodan udarac dogodi u šesnaestercu momčadi koja se brani u korist protivničke momčadi, dodjeljuje se jedanaesterac.
Jedanaesterac se izvodi sa bijele točke koja je udaljena 11m od gola.
3 Prekršaji za neizravan slobodan udarac
Prekršaji koji su kažnjivi indirektom nastaju kada:
*vratar, unutar svog šesnaesterca:
**drži loptu u rukama desetak sekundi prije nego što je se riješi na bilo koji način;
**ponovno dodirne loptu s rukom nakon što je ispusti iz ruku pod uvjetom da je nijedan drugi igrač nije dirao;
**primi loptu u ruke ''s očitom namjerom'' nakon što mu je doda suigrač bilo kojim dijelom tijela osim glavom (izuzetak su nespretni i ''nenamjerni'' udarci braniča prema svom golu i koji su opasni po primanje pogotka, a vratar mora spašavati rukom; tada se indirekt neće dodijeliti);
*dotakne loptu rukom u svom šesnaestercu nakon što mu je doda suigrač izravno iz auta.
*bilo koji igrač, po mišljenju suca:
**igra na opasan način;
**zastrašuje protivnika;
**ne dozvoljava protivničkom vrataru ispuštanje lopte;
**napravi nešto nedozvoljeno pod uvjetom da ometa protivnika, a da nije predviđeno pravilom broj 12.
4 Pravilo prednosti
Pravilo prednosti (prednost), prema petom pravilu omogućuje nastavak igre usprkos očitom prekršaju protivničke momčadi, ali uz mogućnost da oštećena momčad nastavi s akcijom zbog povoljnog položaja na terenu. Sudac će pokazati da pušta prednost pružanjem obje ruke ispred svoga tijela, u smjeru nastavka akcije.
To znači da prekršaj neće biti istog trena dosuđen ako sudac ''osjeti'' da je nesviranje prekršaja veća prednost od samoga sviranja prekršaja. No, sudac ni u kojem slučaju neće pogriješiti ako zaustavi igru i dosudi prekršaj. Takva vrsta sudaca se, nogometnim rječnikom, naziva ''alibi sudac''.
5 Ostali prekršaji
Nisu svi prekršaji kažnjivi prekršajima. Odugovlačenje s izvođenjem gol-auta, auta, ili nekog drugog prekida se kažnjava isključivo kartonima.

Nogometna pravila


Asirija/Povijest

Kronologija čitave Mezopotamije uređena je u povijesnoj znanosti prema kronologiji Asirije, a čitava kronologija Bliskog istoka, uključujući Anatoliju, Siriju i Palestinu, te drevni Egipat prema kronologiji Mezopotamije. Razlog je tome precizan datum što ga imamo za asirsku povijest, zahvaljujući tamošnjem astronomskim promatranjima. Taj datum je jutro 15. lipnja 763. p.n.e., kad je došlo do pomrčine sunca. Ovaj je događaj zabilježen u asirskim dokumentima koji slijede relativnu kronologiju. Uz pomoć toga datuma, moglo se utvrditi apsolutne datume i ostalih događaja asirske povijesti za cijelo 1. tisućljeće p.n.e. Više u modulima Kronologija Asirije i Popis asirskih vladara. Ostali moduli pokrivaju čitavu povijest Asirije, a navedeni su u sadržaju odjeljka.
1 Sadržaj odjeljka
* Kronologija Asirije
* Popis asirskih vladara
* Početci Asirije i najraniji gradovi
* Staroasirsko razdoblje
* Srednjoasirsko carstvo
* Novoasirsko carstvo
* Pad Asirije
en:Ancient History/Mesopotamia/Assyria

Asirija


Asirija/Uređenje/Pravni sustav Asirije

Asirski pravni sustav imao je kao svoj vrhovni autritet boga Ašura, što je u praksi značilo da je načelu pravnog sustava njegov predstavnik na zemlji, kralj, kao vrhovni sudac u zemlji.
1 Praksa rješavanja parnica
Kralj je ipak rijetko vršio tu službu, a većina se slučajeva riješavala na nižim razinama. U drevnoj Asiriji sudstvo nije bilo odijeljeno od državne uprave. Najveći broj slučajeva rješavali su sami zainteresirani pojedinci, često uz sudjelovanje treće strane kao objektivnog arbitra. Najčešće je ovu treću stranu predstavljao jedan od susjeda. Nisu postojali sudovi ni kodificirani zakoni. Asirski zakoni sastojali su se od običaja i prethodne prakse. Parnice koje se nisu mogle riješiti među dvjema sukobljenim stranama uz pomoć trećeg objektivnog pojedinca, prenošene su na službenu državnu upravu.
2 Zakonski dokumenti
U Asiriji je zakonski dokument bio zapisnik o ugovoru između dvije ili više strana, koji je uključivao imena svjedoka, ime zapisničara, te nadnevak ugovora. Tome valja pridodati i utisnute pečate glavnih sudionika ugovora. Ako je neki pojedinac bio presiromašan da bi posjedovao pečat, utisnuo je nokat u glinu i to je zabilježeno u dokumentu. Zakonski su spisi obično pohranjivani u svojevrsne koverte od gline, a sažetak ugovora zapisan je s njezine vanjske strane. Postojali su i zakonski dokumenti na aramejskom, zapisani na pergamentu ili papirusu, no nijedan se od njih nije do danas sačuvao. Sačuvali su se samo glineni pečati s natpisom na asirskom koji su zatvarali povez tih dokumenata.
2.1 Četiri glavne vrste pravnih dokumenata
Četiri glavne vrste asirskih pravnih dokumenata bili su dokumenti o vlasništvu, ugovorima, računi i sudski zapisi.
2.1.1 Dokumenti o vlasništvu
Dokumenti o vlasništvu odnosili su se na svako prenošenje vlasništva, a u tu su skupinu, osim dokumenata o prodaji, pripadali i spisi koji su se odnosili na iznajmljivanje, brak, usvajanje i nasljedstvo. U njima su bile sadržani i koraci protiv eventualnih budućih zahtjeva, te kazne predviđene za lažno polaganje prava. Te su se kazne mogle kretati od prinošenja neke žrtve kojem od božanstava, do spaljivanja najstarijeg sina ili gutanja ogromne količine vune, što je zapravo bilo ravno samoubojstvu. Nema međutim dokaza da su ove najteže kazne ikad provedene. U slučaju prodaje roba, prodavač je obično jamčio da se rob neće razboliti kroz sljedećih sto dana.
2.1.2 Ugovori
Ugovori su sadržavali određene obveze jedne ugovorne strane u odnosu na drugu. Ovamo su pripadali i ugovori o posudbi, posebice o najmu zemlje. Kamate su pritom bile izuzetno velike, pa su mnogi ostajali u dugovima do smrti, a često su i bankrotirali te morali postati robovima. U slučaju otplate duga, pločica s ugovorom bivala je razbijena.
2.1.3 Računi
Računi o naplati duga izrađivali su se tek u iznimnim slučajevima, pa je ova vrst zakonskog dokumenta vrlo rijetka. Vjerovnik je imao obvezu pružiti dokaz o dugu. Ukoliko to nije bio u stanju uz pomoć zapisa o posudbi, nije mogao imati nikakvih zahtjeva prema dužniku.
2.1.4 Sudski zapisi
Sudski zakonski spisi bili su osobito rijetki, budući da se većina parnica rješavala na nižoj razini. Tek kad je to postalo nemoguće, strane su se obraćale državnoj upravi. Tada je izrađivan službeni zapisnik o parnici. Ipak, nije ovdje riječ o pravim sudskim zapisima, jer nisu postojali niti pravi sudovi. Obično su se parnice rješavale pred seoskim ili gradskim upraviteljima. U slučaju da se ni ovdje nije moglo naći rješenje, strane su poslane na »božji sud«, no do danas nije sasvim jasno kako je taj sud tekao, a nije jasno ni na koji je način izricana ta božja presuda. U upravnim stvarima, svaki se asirski podanik mogao izravno pozvati na kralja.
3 Ubojstvo i ranjavanje
Ubojstvo i ranjavanje bili su posebni slučajevi. I oni su se obično rješavali međusobno, a to osobito stoji za ubojstvo, kojem je slijedila krvna osveta. Na državnoj razini, smrću je kažnjavana izdaja. Drugih zločina kojima bi se država bavila nije bilo, pa nisu postojali ni zatvori, premda se pojedinca moglo zatvoriti iz političkih razloga.

Asirija


Nogomet/Pravila/Jedanaesterac

Jedanaesterac je vrsta slobodnog udarca u nogometnoj igri koji se izvodi s 12 jardi (približno 11 metara) ispred sredine gola. Samo vratar smije braniti gol od napadačevog udarca.
Jedanaesterac se normalno izvodi tijekom igre. Slični udarci se izvode u ''raspucavanju'' koji najčešće određuju pobjednika u kup-utakmicama nakon što ni produžetci ne daju pobjednika, iako se izvođenje jedanaesterca tijekom igre i u raspucavanju ne uzimaju za istu vrstu.
1 Dodjeljivanje jedanaesterca
Jedanaesterac se dodjeljuje nakon izravnog prekršaja braniča u svom šesnaestercu nad protivničkim napadačem. Važno je napomenuti da se, za određivanje mjesta prekršaja, ne određuje mjesto gdje je lopta, već gdje je igrač srušen od strane protivničkog braniča. Uvjet je da je lopta bila u igri.
Igrač koji je, po mišljenju suca, napravio prekršaj, podložan je kazni. Ako je prekršaj bio lakši, npr. slučajno saplitanje protivnika, tada nije potrebno dodjeljivanje kartona. No, ako je igrač slučajno srušio protivnika u izglednoj prilici za gol, tada će bez obzira što nije bilo namjere, sudac dodijeliti crveni karton igraču koji je prekršaj napravio. Žuti karton će se dodijeliti ako je prekršaj malo teži, a nije bilo prilike za gol. Ovi detalji ovise o sučevom kriteriju koji varira od jednoga suca do drugoga.
Zbog činjenice što jedanaesterci vrlo često završavaju pogotkom, sučeve odluke da pokažu na ''bijelu točku'' je često popraćena burnim prosvjedima momčadi protiv koje je jedanaesterac dosuđen. Brojni napadači vrlo često glume da je postojao nasrtaj braniča na njih ili padnu nakon blagog kontakta, što ipak nije dovoljno za pokazivanje na jedanaesterac. No, postoje iznimke kada suci nasjednu na ovakve činove i oštete drugu momčad. To glumljenje naziva se ''simuliranje'', a kažnjava se žutim kartonom ako sudac prozre takvu namjeru.
2 Procedura izvođenja
2.1 Uobičajeno izvođenje jedanaesterca
Jedanaesterac mora biti izvođen sa ''bijelo označenoga mjesta'' popularno nazvanoga ''bijela točka'', koje se nalazi točno 12 jardi od sredine gola (10.8 metara). Igrač koji izvodi jedanaesterac mora to jasno naznačiti sucu i protivničkom vrataru.
Svi igrači osim protivničkog vratara moraju biti izvan šesnaesterca, iza bijele točke, iza lopte i barem 9.15 metara udaljeni od lopte prije trenutka izvođenja (najlakše je tu udaljenost odrediti tako da svi igrači budu izvan kaznenoga luka). Vratar mora ostati između svojih vratnica okrenut licem prema lopti dok se lopta ne izvede. Iako je prema službenim pravilima određeno da se vratar smije kretati samo po gol-liniji, većina današnjih sudaca tolerira pomicanje prema naprijed ako je ono u okviru nekakvih 0.5 metara, iako i ta granica tolerancije ovisi o kriteriju suca.
Nakon što sudac da signal za izvođenje jedanaesterca, izvođač se mora kretati u smjeru prema naprijed (ne uvijek prema golu, iako se najčešće događa da se igrač zaleti otprilike okomito u odnosu na loptu). Od trenutka kada je lopta dodirnuta, igrači mogu ući u šesnaesterac i neometano nastaviti igru ako gol nije zabijen.
Jedanaesterac je oblik slobodnoga udarca, što znači da se gol može postići izravo iz njega. Ako gol nije zabijen, igra se nastavlja kao i obično. Kao i kod drugih izvođenja slobodnih udaraca, izvođač jedanaesterca ne smije dodirnuti loptu dvaput zaredom, niti ako se lopta odbije od stative ili grede. Ako je, pak, dodirne dvaput zaredom bez da je bilo koji drugi igrač dodirne između, sudac će dodijeliti indirekt. Moguće je i ponavljanje jedanaesterca u idućim slučajevima:
*vratar se pomaknuo previše prema naprijed prije izvođenja udarca;
*igrači su ušli prerano u šesnaesterac;
*izvođač ima previše neujednačen zalet (npr. sprint, hod, zaustavljanje, pa opet sprint);
Autogol ne može postići momčad kojoj izvođač pripada, iako je to gotovo teoretski nemoguće zbog činjenice što igrač mora biti okrenut prema protivničkom golu tijekom izvođenja jedanaesterca. Teoretski, kada bi se lopta odbila od stative ili prečke i ušla u gol momčadi kojoj je izvođač pripadao, sudac bi dodijelio korner za momčad koja se branila. No, da vratar obrani i lopta uđe u protivnički gol, gol bi bio priznat.
2.2 Neuobičajeno izvođenje jedanaesterca
Poznati su primjeri iz povijesti nogometa kada izvođač doda loptu suigraču iza sebe (ako je doda ispred, radi se o zaleđu). Najbolji primjer za to je nedavni događaj u Premiershipu kada je Robert Pires htio dodati Thierryju Henryju (oba su igrači Arsenala), što Henry nije shvatio, te je zbunjeni sudac dosudio indirekt za protivnike.
No, postoji i ''svjetliji'' primjer ovakvog načina izvođenja jedanaesterca s Johannom Cruyffom u glavnoj ulozi. On je dodao suigraču loptu, ovaj je pretrčao 6 metara i vratio povratnu loptu Cruyffu koji je lagano zabio u prazan gol pored zbunjenog vratara. Zanimljivo, u ovom primjeru sudac je bio posve siguran i odmah je poslije postizanja pogotka pokazao da je gol regularan.
3 Nepravilnosti u izvođenju
Nepravilnosti u izvođenju jedanaesterca (pomicanje vratara prema naprijed, prijevremeni ulazak igrača u šesnaesterac) se riješavaju po konceptu pravila prednosti.
Općenito:
*Ako momčad koja se brani napravi nepravilnost prilikom izvođenja, gol će biti priznat ako je zabijen, a ako se gol ne zabije, ponovit će se izvođenje jedanaesterca.
*Ako momčad koja napada napravi nepravilnost zabije gol, gol će se poništiti, a ako se ne zabije, dodijelit će se indirekt za protivničku momčad.
*Ako obje momčadi naprave po barem jednu nepravilnost, jedanaesterac će se ponoviti.
*Ako izvođač dodirne loptu dvaput zaredom nakon izvođenja, sudac će odmah dodijeliti indirekt za protivničku momčad, kao što je i slučaj kod svih slobodnih udaraca.
Sudac može dati žuti karton igračima koji namjerno i opetovano ometaju izvođenje jedanaesterca, npr. kada se vratar stalno namjerno pomiče prema naprijed tako da pokušava omesti izvođača jedanaesterca. No, u praksi, većina nepravilnosti se ne kažnjava kartonima, već verbalno.
4 Strategija izvođenja jedanaesterca
Obrana jedanaesterca je jedan od najtežih zadataka koje vratar može susresti u svojoj karijeri. Zbog vrlo kratke udaljenosti između lopte i vratara gotovo da i nema vremena za biranje strane. Zbog ovoga, vratari se vrlo često odlučuju na bacanje u jednu stranu na osnovi intuicije ili, u novije vrijeme, spiska s popisom igračevih zadnjih nekoliko izvedenih jedanaesteraca i strane na koju je pucao.
Ako vratar uspije obraniti udarac, potrudit će se uhvatiti loptu, što je iznimno teško, ili odbiti loptu daleko od napadača. Ako, pak, napadač dođe do lopte po drugi put, gotovo da nema teoretske šanse za obranu jer vratar onda pokriva iznimno malenu površinu gola. No, ovakva situacija nije dozvoljena u ''raspucavanju'', jer je po pravilima dozvoljen samo jedan udarac.
U praksi, većina jedanaesteraca završi zabijanjem gola. Od 78 jedanaesteraca izvedenih u Premiershipu u sezoni 2005./06., njih 57 (oko 73%) ih je završilo pogotkom..
Njemački profesor koji je proučavao statistike jedanaesteraca u Bundesligi čak 16 godina, otkrio je da je 76% svih jedanaesteraca u tih 16 godina bilo uspješno izvedeno, a od tih 76%, čak 99% ih je zabijeno korištenjem visokog udarca.
5 Povijest jedanaesterca
''Izum'' jedanaesterca pripada vrataru i biznismenu ''Williamu McCrumu''. 1890. godine, u gradiću u Irskoj, u javnost je izašao prijedlog o uvođenju jedanaesterca. IFAB je nakon dugih sastanaka odobrio uvođenje jedanaesterca. Datum je bio 2. lipnja 1891., a pravilo se počelo koristiti od iduće sezone pa sve do danas.

Nogometna pravila


Asirija/Uređenje/Gospodarstvo Asirije

Gospodarstvo Asirije bilo je vrlo konzervativno, te se vrlo sporo mijenjalo, kao i kod većine drevnih civilizacija. Promjene društvene strukture i ekonomskih procesa bile su rijetke, budući da se smatralo kako se ne smije mijenjati ono što je kod prijašnjih naraštaja bilo uspješno. Tek kad se prijašnji sustav činio neučinkovitom, Asirija je počela razmišljati o njegovoj promjeni.
1 Društveno ustrojstvo
Temeljna asirska društvena jedinica bilo je pleme, pa se i gospodarstvo odvijalo prvotno unutar plemena i u njegovu korist. Ova svijest o obitelji, rodu i plemenu bila je toliko jaka da su se i mrtvaci pokapali ispod poda kuća. Uz pleme, važna je bila i podjela na staleže, koja je bitno uvjetovala moć, bogatstvo i društveni položaj pojedinaca. Na vrhu je bio kralj, potom velikaši na raznim razinama, za njima izučeni radnici, te na dnu neizučeni radnici, koji su se pak dijelili na slobodnjake i robove.
Ropstvo međutim nije u Asiriji bilo tako prošireno kao što je to bio slučaj, primjerice, u Rimskom Carstvu. Premda su robovi predstavljali važnu radnu snagu, osobito u graditeljskim pothvatima, asirsko gospodarstvo nije ovisilo o robovskom radu. Postojale su dvije vrste robova: obični robovi dužnici i ratni zarobljenici. Robovi dužnici uživali su više povlastica, mogli su se ženiti sa slobdnim osobama, biti svjedoci na sudu, voditi poslove s ostalim robovima ili njihovim gospodarima, pa imati i svoje vlasništvo, tako da im je bilo moguće vratiti dugove i ponovno otkupiti slobodu. Ipak, kamate su bile toliko visoke da se vrlo lako postajalo robom, ali se vrlo teško iz toga stanja moglo otkupiti. S druge strane, ratni zarobljenici nisu imali nikakva prava i obavljali su najniže poslove, a jedina nada bio im je bijeg ili smrt.
Žena nije imala gotovo nikakvih prava, pa nije mogla obavljati ni ikakve poslove ili trgovinu. U svemu je ovisila o svome ocu, mužu, sinu ili bratu i o njihovu položaju u društvu. Smjela se baviti samo odgojem djece, kuhanjem i općim održavanjem kuće.
2 Gradovi i poljoprivreda
Ogromna većina asirskoga stanovništva živjela je u gradovima, od kojih su najveći bili Ašur, Niniva, Arbela i Kalah. Procjenjuje se da je Kalah u najboljim danima mogao brojati 62.000 stanovnika, a Niniva oko 120.000. Tako brojno stanovništvo nisu mogla prehranjivati okolna plodna područja, pa je valjalo naći novu obradivu zemlju, što je osobito vidljivo od 9. st. p.n.e. Stoga je Ašur-nasir-pal II. počeo dovoditi strano stanovništvo u područja neobrađene zemlje, kako bi proizveli dovoljno hrane za stanovnike gradova.
3 Dva gospodarska sustava
Kako se Asirija širila, tako se, vrlo polako, razvijao i gospodarski sustav. Ipak, sukladno i dvostrukom državnom uređenju, razvio se i dvostruki gospodarski sustav. Tako je središnji dio Asirije prošao kroz vrlo male promjene.
3.1 U središnjoj Asiriji
Temelj gospodarstva ondje bila je poljoprivreda i stočarstvo, te trgovina. Budući da je područje redovitih padalina pokrivalo cijelu središnju Asiriju, a njegova se južna granica poklapala s južnom granicom zemlje, navodnjavanje nije predstavljalo veći problem. Usto, strateški položaj Ašura na prelasku preko Tigrisa učinilo ga je postajom na važnom trgovinskom pravcu između istoka i zapada. Stoga su se njegovi stanovnici od najranijeg razdoblja bavili trgovinom s drugim narodima.
Kralj je bio vlasnik sve zemlje, no u stvarnosti, on je kontrolirao samo dio teritorija, dok je ostalo pripadalo bogatim ustanovama poput hramova ili velikim obiteljima. Bilo je i dosta zemlje u vlasništvu pojedinaca. Često je zemlja bila povezana i s vojnom obvezom (''ilku''), pri čemu je pojedinac mogao koristiti zemlju, ali je zauzvrat morao ići u vojnu službu. Takva je zemlja imala nižu cijenu. U doba Novoasirskog carstva mnogi su bogatiji pojedinci, umjesto vojne službe, počeli davati novac, što je omogućilo stvaranje plaćeničke vojske.
Novac je Asircima bio nepoznat i do njih je došao vjerojatno od Grka. Stoga je u starije doba sva trgovina bila u obliku robne razmjene ili davanja plemenitih metala u zamjenu za robu. Postojale su standardne mjere, osobito utezi koji su se i do danas sačuvali, najčešće u obliku životinja, a izrađeni od kamena ili metala. Na njima je bila klinopisom navedena njihova težina. Svi su se trgovački poslovi brižno zapisivali, pa je sačuvano na stotine glinenih pločica, većinom iz palača, s takvom dokumentacijom. Cijene su se formirale prema odnosu ponude i potražnje, a nema dokaza o nekoj državnoj kontroli nad cijenama.
3.2 Na širem području Asirije
Gospodarsko ustrojstvo Asirskoga carstva imalo je samo jedan cilj: obogaćenje središnje Asirije i posebice asirskoga dvora. Kralj nije bio zainteresiran za gospodarski razvoj šireg područja carstva. Osvojena su područja morala davati svoje godišnje namete. No, kako je raslo stanovništvo središnje Asirije povećavali su se i zahtjevi upućeni prema okolnim područjima. To je pak dovelo do nesigurnosti i gospodarskih problema. Postupno su gospodarstva šireg područja Asirskoga carstva srozavana gotovo do uništenja, kako bi se održalo prividno blagostanje središnje Asirije. Čini se da je to bio jedan od važnijih čimbenika slabljenja i konačnog pada Asirskoga carstva.

Asirija


Asirija/Povijest/Popis asirskih kraljeva

Popis asirskih kraljeva povijesni je dokument koji sadrži vrlo detaljan niz stvarnih ili legendarnih asirskih kraljeva, koji su vladali u različitm gradovima, a povezan je i s ''Popisom sumerskih kraljeva.'' Popis asirskih kraljeva dio je Popisa asirskih vladara.
Najstariji poznati primjerci ovoga popisa potječu s početka prvog tisućljeća p.n.e. Prvih dvanaest nabrojenih imena u tom popisu, jednaka su imenima s Hamurabijevog rodoslovlja. Stoga ih neki znanstvenici drže sumnjivima u smislu povijesne točnosti. S druge strane, ima onih koji u tome vide pokušaj uklapanja amorejskog popisa vladara unutra tradicionalnog popisa vladara Ašura., pa bi sam popis bio neka vrst kompilacije bez mogućnosti da mu se za kraljeve prije 1900. p.n.e. odredi točna kronologija.
Vjeruje se da je sam popis nastao kako bi opravdao pretenzije Šamši-Adada I. na asirsko prijestolje, stavljajući ga u niz s domaćim vladarima Ašura.
Budući da je riječ, u svakom slučaju, o popisu koji odražava pogled samih Asiraca na vlastitu povijest, mora se voditi računa o njegovoj ideološkoj i političkoj obojenosti.

Asirija


Asirija/Uređenje/Državno uređenje

Državno uređenje Asirije bilo je u apsolutna monarhija. Sam oblik državnog uređenja i uloga kralja razvila se unutar Asirije, premda je bilo i stranih utjecaja, posebice iz Babilonije.
1 Kralj i bog Ašur
Najznačajniji čimbenik asirskoga poimanja monarhije bila je uska povezanost između asirskoga kralja i boga Ašura. Kralj je bio predstavnik boga Ašura na zemlji, te je njegovom vlašću djelovao. Za razliku od nekih razdoblja sumerske i babilonske povijesti, kad je kralj bio predstavljan kao bog, u asirskoj se kulturi kralj nikad nije poistovjećivao s bogom. On je uvijek bio samo ljudsko biće, ali najviše ljudsko biće na zemlji.
2 Tri ograničenja kraljeve vlasti
Kralj je imao apsolutnu vlast nad državom, no postojala su tri ograničenja njegove vlasti: religija, stečena prava i plemstvo. Kralj je, kao predstavnik boga Ašura, morao poštovati religijske običaje, što je uključivalo i redovito sudjelovanje u obredima. U odnosu na stečena prava, kralj je morao poštovati tradicionalna prava pojedinaca, kao što je vlasništvo, te prava skupina i ustanova, kao što je bilo izuzimanje pojedinih gradova iz obveze davanja poreza. S obzirom na plemstvo, kraljev je položaj u mnogočemu ovisio o podršci viših slojeva društva. U nekoliko slučajeva u povijesti kad je kralj uvrijedio plemstvo, dolazilo je do pobuna i često do svrgavanja kralja.
3 Kraljeva apsolutna vlast
Asirski je kralj bio jedini zakonodavac u državi, a tu je službu vršio putem »kraljevskih uredbi.« Nije postojala nikakva ustanova koja bi raspravljala o kraljevim uredbama, no on se obično savjetovao sa svojim službenicima i tražio božje znakove. Kralj je bio i vrhovni sudac u zemlji, te su svi slučajevi, koji se nisu mogli riješiti na nižim razinama, donošeni pred kralja. Vrhovno zapovjedništvo nad asirskom vojskom također je bilo u kraljevim rukama, a on je često i osobno predvodio vojsku u ratne pohode. U religijskom smislu on je bio vrhovni svećenik boga Ašura, te je morao sudjelovati na svim većim državnim religijskim svečanostima. Na području gospodarstva, u načelu kralj je bio vlasnik sve asirske zemlje, a sav trgovački promet, kako domaći tako i strani, bio je podređen njegovoj kontroli i nametanju poreza.
4 Dvorski život
Kraljevi su živjeli izdvojeni u svojim kraljevskim palačama, okruženi haremom sastavljenim od asirskih djevojaka. Povijesni izvori o dvorskom životu u Asiriji nisu osobito bogati, no može se zaključiti da je središnja ustanova dvora bio upravo harem u kojem je živio veći broj žena, konkubina, sluškinja i eunuha koji su služili kao čuvari. Unutar harema postojala je stroga hijerarhija s kraljicom majkom na vrhu. Odmah nakon nje slijedila je glavna žena trenutnog vladara, koja je dobijala taj položaj ukoliko je bila majka najstarijeg muškog potomka kralja. Kraljevi sinovi provodili su prve godine svoga života u haremu, pa su haremske spletke i zavisti često dovodile svrgavanja kralja.
U Asiriji je pravo nasljedstva imao najstariji sin. Čim je najstariji kraljev sin dostigao određenu dob, izlazio je iz harema, te je službeno, posebnom ceremonijom imenovan prijestolonasljednikom, nakon čega se preselio u »Kuću nasljedstva« (akadski: ''bit reduti'') s dvorskim službenicima koji su podsjećali na očeve i osobnom stražom. Ovdje je bio odgajan i poučavan u vještinama koje su mu imale pomoći u vođenju kraljevstva. Kralj Asurbanipal piše da je i on ondje naučio jahati, gađati strijelama, čitati i pisati. Po završenom odgoju, prijestolonasljednik je dobijao službeni položaj u asirskoj državnoj upravi. U kasnom razdoblju Novoasirskog carstva to je značilo da je prijestolonasljednik imao punu kraljevsku vlast na unutarnjem planu, dok je kralj bio na vojnom pohodu.
5 Državna uprava
I državnu upravu sačinjavali su službenici poredani u vrlo strogoj hijerarhiji. Kroz stoljeća je to ustrojstvo doživjelo više promjena. Jedino veliko preustrojstvo državne uprave u asirskom carstvu provedeno je u doba kralja Tiglat-Pilesera III. Sva je uprava u asiriji zapravo počivala na vojničkom ustrojstvu, pa se može reći da je Asiriji bila bitno vojnička država, tako da nije bilo velike razlike između civilne i vojne državne uprave. Iako je postojala vrlo stroga hijerarhija, kralj, kao apsolutni vladar, mogao je u bilo kojem trenutku intervenirati na bilo kojoj razini te hijerarhije.
Upravni su položaji obično bili nasljedni, pa je sin nasljeđivao položaj svoga oca i za njega se pripremao kroz odgoj. Na taj su način kontrolu nad određenim razinama uprave monopilizirale male skupine obitelji.
6 Pisari
Pisari su predstavljali poseban čimbenik u asirskom upravnom sustavu. Bila je riječ o elitnoj skupini u koju se ulazilo nakon zahtjevnog i dugotrajnog obrazovanja. Pisari su se nalazili na svim razinama uprave. Najviši je položaj zauzimao zamjenik vrhovnog kraljevskog službenika, a najniže položaje imali su pisari koji su se bavili neizučenim radnicima i njihovim nadnicama. Budući da je ogromna većina asirskih državnik službenika bila nepismena, a često i sam kralj, pisari su imali značajan utjecaj na vođenje državnih poslova.
7 Upravna podjela zemlje
Radi lakše uprave zemlje, Asirija je podijeljena na dva glavna područja. Središnje i važnije područje bilo je ono središnje Asirije koja je obuhvaćala gradove Ašur, Ninivu i Kalah, te okolno plodno područje. Svaki je od ovih gradova imao naročite povlastice koje su uključivale i izuzeće od poreza i vojnih obveza.
Izvan te središnje Asirije bila je »Velika Asirija«, čija su se veličina i način uprave mijenjali kroz stoljeća. U doba najvećeg širenja Asirije (kasno razdoblje Novoasirskog carstva), vlast se nad ovim područjem ostvarivala na dva načina. Neke je dijelove izravno kontrolirao kralj po svojim pokrajinskim upraviteljima, dok su drugim dijelovima upravljali mjesni vladari u skladu s posebnim sporazumima sklopljenima s asirskim kraljem. Neki od tih vladara u sporazumima imaju položaj jednak asirskom kralju, a neki imaju položaj vazala. Ukoliko je njihov položaj bio vazalski, na asirskom su dvoru bili članovi obitelji toga vazala kao taoci. Poseban je položaj u upravi imala Babilonija čiji su kraljevi tretirani kao jednaki asirskom kralju, osim u razdobljima kad je asirski kralj izravno vladao Babilonijom.
8 Upravno središte
Upravno središte asirskoga carstva kroz stoljeća se mijenjalo. U početku bio je to Ašur, a u 9. st. p.n.e. Ašur-nasir-pal II. prenosi sjedište u Kalah. Konačno, u 7. st. p.n.e., Sanherib bira Ninivu kao upravno središte, što ona ostaje do pada Asirije. U svakom su od ovih gradova nađeni kraljevski arhivi s bogatom prepiskom, budući da su niži službenici morali redovito javljati kralju o svemu što se u carstvu događa. Postojali su i posebni glasnici koji su omogućavali brzu i učinkovitu komunikaciju središta carstva s periferijom. Uz njih, toj je svrsi mogao poslužiti i sustav promatračnica s plamenim signalima.

Asirija


Asirija/Uređenje/Asirska vojska

Asirska vojska bila je u središtu svih područja života u Asiriji.
Asirija je bila bitno vojnička država, a cjelokupno je državno ustrojstvo bilo usmjereno na vojsku i ratovanje. Upravo je zbog toga Asirija kroz stoljeća mogla biti vodeća politička sila na drevnom Bliskom istoku. Većina podataka koje imamo potječu iz Novoasirskog carstva i to iz njegova kasnog razdoblja. Povijesni izvori ne donose točno brojno stanje asirske vojske, premda je u doba Sargona II. morala brojati nekoliko stotina tisuća vojnika, no čitava je ta vojska pozivana samo u veće vojne pohode.
1 Ustrojstvo asirske vojske
U vojnom ustrojstvu postojala je stroga hijerarhija koja je bila usko povezana s civilnom upravom carstva. Kralj je bio vrhovni zapovjednik vojske, a njemu neposredno podređen bio je vojskovođa (akadski: ''tartan'').
Vojska je bila podijeljena na jedinice različitih vrsta i veličina, no temeljna je jedinica bila »četa« (''kisru'') od pedeset vojnika. Četu je vodio pedesetnik (''rab kisri'' ili ''rab hanše''). Četa se potom dijelila na desetine. Časnici su nositi žezlo kao znak vlasti.
2 Sastav asirske vojske
Najveći dio asirske vojske činilo je pješaštvo, no postojale su i manje jedinice konjice, kočija i građevinske podrške.
2.1 Pješaštvo
Pješaštvo je bilo naoružano kopljima, lukovima, praćkama, bodežima, mačevima, buzdovanima i ratnim sjekirama, a kao zaštita služili su im raznovrsni štitovi. Unutar pješaštva posebnu su skupinu činili streličari. Svaki je od njih bio opremljen vlastitim tobolcem sa strelicama, te lukom čija je dužina bila otprilike jednaka visini čovjeka. Streličari su djelovali u skupinama od tri borca. Uz samoga streličara, tu je bio i kopljonoša koji ga je trebao štititi, te štitonoša koji je trebao štititi svu trojicu.
2.2 Kočije
Lagane kočije s konjskom vučom donijeli su sredinom 2. tisućljeća p.n.e. na područje Plodnog polumjeseca Indoeuropljani. Zbog svoje velike učinkovitosti, kočije su vrlo brzo postale sastavnim dijelom asirske vojske. Kroz sljedeća stoljeća, poboljšavan je njihov oblik, a s njime i učinkovitost, premda je u osnovi kočija ostajala uvijek isto vozilo s dva kotača, s otvorenim stražnjim dijelom, te s jednim ili dva konja za vuču. U 9. stoljeću p.n.e. na svakoj je kočiji bio kočijaš i streličar, a kasnije im je pridodan jedan ili dvojica štitonoša. Luk streličara na kočiji bio je znatno manji od onoga streličara u pješaštvu.
2.3 Konjica
Konjica je na Bliskom istoku uvedena tek u 1. tisućljeću p.n.e., a s njome je asirska vojska bitno dobila na pokretljivosti. Konjica je, zajedno s kočijama, predstavljala elitni dio vojske. Svaki je konjanik bio opremljen malim lukom i kratkim mačem. U 9. stoljeću p.n.e. obično je istoga konja uzjahivao i štitonoša, radi obrane konjanika i držanja uzda dok je konjanik ciljao. Nakon 9. stoljeća p.n.e. ovaj štitonoša ponovno nestaje.
3 Vrste vojnika
Stalnu vojsku utemeljio je Tiglat-Pileser III. krajem 8. st. p.n.e. Dotada su ljudi podizani na oružje posebnom odredbom, a takav se način sazivanja vojske nazivao ''ilku'', a svatko je bio obvezan služiti u vojsci kroz određeno razdoblje u godini. S vremenom ''ilku'' nije mogao zadovoljiti potrebnu brojnost vojske, pa se prema kraju asirskog carstva sve više koriste strane vojske i plaćenici. Sami su Asirci slani po cijelom carstvu, bubući da su bili njegov najlojalniji čimbenik. Od njih se sastavljala konjica i jedinice s kočijama, dok su stranci i plaćenici činili pješaštvo. Od stranaca najčešće se pojavljuju Aramejci, a kasnije i Grci.
U doba Sargona II. i njegovih nasljednika postojale su tri osnovne vrste vojnika: trajni profesionalni vojnici, ljudstvo koje izvršava svoju obvezu ''ilku'', te dodatni vojnici pozvani za točno određene pohode.
Podizanje vojske bila je odgovornost pedesetnika, a svaki je od njih pod svojim nadzorom imao određeni broj naselja odakle je pozivao ljudstvo. Sâm pedesetnik bio je odgovoran upravitelju provincije.
4 Ratna strategija
Slabo je poznata ratna strategija asirske vojske u 2. tisućljeću p.n.e., no u 9. st. p.n.e., s kraljevanjem Ašur-nasir-pala II. asirsko vođenje ratova postalo je izuzetno dobro organizirano. Poznato je da su u to doba iza svakog vojnog pohoda postojali opsežni planovi. Ašur-nasir-pal II., Šalmanasar III. i njihovi nasljednici pažljivo su proučavali dugoročne vojne i političke ciljeve, prije nego su se upustili u vojni pohod.
4.1 Početak pohoda
Asirski je vojni pohod obično počinjao u proljeće, neposredno nakon prestanka zimskih kiša. Glavnina se vojske skupila na unaprijed određenom mjestu, koje nije uvijek morala biti i prijestolnica carstva. Ovdje je kralj pregledao jedinice, a svećenici su obavili potrebne obrede.
Dok je napredovala, pred vojskom su išli stjegonoše, a uz njih svećenici i kralj s osobnom stražom. Za njima su redom išle kočije, potom konjica, pješaštvo i pozadina. Vojsci su se pridruživale jedinice putem kojim je prolazila. Vojska je sa sobom nosila zalihe hrane, većinom sastavljene od ječma, a dijelile su se u dnevnim obrocima. Ipak, prehranjivali su se uglavnom od plodova zemlje kroz koju su prolazili.
4.2 Načini borbe
Asirska borbena strategija uključivala je izravne bitke, opsadno ratovanje i psihološki rat.
4.2.1 Izravne bitke
U izravnim bitkama vodila se borba prsa o prsa među pješaštvom koje su pokrivali streličari, kočije i konjica. Posebna taktika, što ju je asirska vojska povremeno koristila, bili su noćni napadi, potom gradnja brana na rijekama kako bi se poplavio neprijateljski logor, te zauzimanje položaja kojim se neprijatelju sprječavao pristup izvorima vode. Glavni cilj svake bitke bilo je ubijanje ili zarobljivanje neprijateljskog vođe, što je bio neposredni znak pobjede.
4.2.2 Opsadni i psihološki rat
Asirci su bili osobito uspješni u opsadnom ratovanju, u kojem su izuzetno dobro razvili tehniku, koju će preuzeti i kasnije carske vojske, pa i ona Rimskoga Carstva. Budući da su opsade mogle biti vrlo dugotrajne i skupe, obično se prvo počinjalo s psihološkim ratom kako bi uvjerili stanovništvo da se bez borbe preda. Jedan od načina bio je i taj da, nakon okruživanja grada, jedan od viših asirskih časnika priđe pod zidine grada i počne nagovarati stanovništvo na predaju. Govorili su jezikom toga stanovništva, pružali im razloge zašto bi im bilo bolje da se suprotstave svojim vođama, otvore vrata grada i predaju ga Asircima. U tom bi im slučaju bilo obećano bolje postupanje.
Ukoliko takva psihološka taktika nije bila uspješna, metode su se drastično mijenjale. Izabiran je jedan od gradova na području koje se željelo osvojiti, a nakon pobjede, narod je ubijan, sakaćen, a kuće i grad spaljeni su do temelja. Žrtvama je derana koža, a njihova osakaćena tijela izložena su pred zidinama grada. Vijest o tome vrlo se brzo širila i unosila strah.
4.3 Iseljavanje stanovništva
Iseljavanje mjesnog stanovništva na osvojenim područjima bilo je također dio ratne taktike. Stanovništvo je preseljavano na područja koja su mu bila u potpunosti nepoznata, čime se onemogućavalo pobune i ustanke protiv asirske vlasti. Usto, ovi su iseljenici ponekad korišteni u građevinskim radovima prilikom obnove asirskih gradova ili u obrađivanju dotad neobrađene zemlje. Nakon uspješnog pohoda, zarobljenici i plijen provedeni su ulicama asirskih gradova, a kralj je prolazio u povorci na kočiji, dok su za njim u lancima išli pokoreni vladari i plemstvo.

Asirija


Asirija/Povijest/Početci Asirije

Početci Asirije sežu do 3. tisućeljeća p.n.e. kad je postojalo nekoliko neovisnih gradova u središnjoj Asiriji, dok Asirija kao politička stvarnost nije postojala sve do sredine 2. tisućljeća. Oko 2500. p.n.e. najutjecajniji gradovi-države su Ašur, Niniva i Arbela. Osim Ašura, o ostalim se gradovima vrlo malo zna. U Arbeli, primjerice, nisu mogla biti izvedena ni arheološka iskapanja, budući da se nalazi ispod modernog grada. Niniva, kod današnjeg Mosula, mnogo je puta istraživana, no arheolozi još nisu došli do značajnijih nalaza iz najranijeg razdoblja. Ipak, čini se da je bila jednako stara i podjednako značajna kao i Ašur.
Mnogo se više zna o Ašuru u drugoj polovici 3. tisućljeća p.n.e. Ovaj grad, kao i Ninivu, kontrolirao je akadski kralj Maništušu (oko 2300. p.n.e.), budući da je u Ašuru nađen natpis koji spominje »slugu Maništušuova«, koji je vjerojatno bio upravitelj grada i vazal toga staroakadskog vladara. Čini se da je sve do tada Ašur bio politički neovisan, a u kasnijim će razdobljima biti pod gotovo stalnom vlašću južnih vladara. Takav je slučaj u vrijeme vlasti Amar-Sina (oko 1046.-1038. p.n.e.), budući da i o ovom vladaru postoji natpis u Ašuru. Negdje nakon toga razdoblja Ašur je ponovno zadobio neovisnost, a onda i počeo ostvarivati svoj utjecaj prema jugu. Jedan od vladara grada, Ilušuma, napao je područje Babilonije, opsjedajući značajne gradove poput Ura i Nipura. No, to je bio tek pljačkaški pohod bez nakane uspostave trajne vlasti. Vladari koji su slijedili usredotočili su se na izgradnju i jačanje samoga grada, a posebna je pozornost ukazana hramu boga Ašura. Bilo je to razdoblje političke stabilnosti i gospodarskog rasta, u vrijeme kad su staroasirske trgovačke kolonije cvale u Kapadociji.

Asirija


Asirija/Povijest/Staroasirsko razdoblje

Staroasirsko razdoblje u istraživanju povijesti područja Mezopotamije odnosi se na razdoblje koje počinje oko 1906. p.n.e., a obilježeno je početkom širenja asirskih interesa izvan područja Središnje Asirije označenog gradovima Ašur, Niniva, Arbela i Kalah. Ovo razdoblje završava oko 1380. p.n.e., stvaranjem preduvjeta za nastanak pravog carstva sa snažnim utjecajem izvan svojih granica. To sljedeće razdoblje naziva se Srednjoasirsko carstvo. Opširnije u modulima ispod.
0.1 Sadržaj odjeljka
* Rani arheološki ostatci i Kaniš
* Doba Amorejaca
* Horijci i kraljevstvo Mitani
* Uspon Asirije

Asirija


Asirija/Povijest/Srednjoasirsko carstvo

Srednjoasirsko carstvo naziv je koji se u povijesnoj znanosti obično rabi za razdoblje povijesti Asirije od 1243. do 1076. godine p.n.e. Opširnije u modulima ispod.
1 Sadržaj odjeljka
* Priprema za stvaranje carstva
* Prvo razdoblje Srednjoasirskog carstva (oko 1243.-1207. p.n.e.)
* Drugo razdoblje

Asirija


Asirija/Povijest/Kronologija Asirije

Kronologija Asirije u povijesnoj je znanosti temelj za određivanje kronologije čitave Mezopotamije, a kronologija Bliskog istoka, uključujući Anatoliju, Siriju i Palestinu, te drevni Egipat određuje se prema kronologiji Mezopotamije.
1 Pomrčina sunca 763. p.n.e.
Razlog je tome precizan datum što ga imamo za asirsku povijest, zahvaljujući tamošnjim astronomskim promatranjima. Taj nadnevak je jutro 15. lipnja 763. p.n.e., kad je došlo do pomrčine Sunca. Ovaj je događaj zabilježen u asirskim dokumentima koji slijede relativnu kronologiju. Uz pomoć toga datuma, moglo se utvrditi apsolutne datume i ostalih događaja asirske povijesti za cijelo 1. tisućljeće p.n.e.
2 Izvori relativne kronologije
Izvore za relativnu kronologiju predstavljaju ''popisi eponima'' i ''Popis asirskih kraljeva''. Asirci su svaku kalendarsku godinu nazivali prema nekom državnom službeniku kojega se naziva ''eponim''. Popisi eponima složeni su kronološkim redom i obuhvaćaju cijelo 1. tisućljeće p.n.e. Zakonski dokumenti, a često i ljetopisi, datirani su prema tim eponimima. Tako je, zahvaljujući astronomskom podatku iz 763., moguće ustanoviti apsolutne datume za svaki od događaja zabilježenih u dokumentima datiranim pomoću eponima.
Drugačija je situacija s drugom polovicom 2. tisućljeća p.n.e. za koje ne postoje kompletni popisi eponima. Ni popis asirskih kraljeva ne omogućuje ovdje utvrđivanje apsolutnih datuma, nego samo relativan slijed. Prije 1500. p.n.e. kronologija Asirije još je nejasnija, budući da su popisi eponima tek u fragmentima, a popis kraljeva je nesiguran s obzirom na točnost brojeva i slijeda vladara. Ne pomaže ovdje ni usporedba s babilonskom kronologijom, budući da je i ona u tom razdoblju nesigurna.
3 Način računanja godina
Asiriski su drevni povjesničari godinu u kojoj je kralj umro računali kao posljednju punu godinu njegove vlasti. Premda je novi kralj odmah preuzimao vlast, godina stupanja na vlast računana je kao nulta. Kako je asirska godina počinjala u proljeću (mjesecom koji se zvao ''nisan''), ona se protezala kroz dvije naše suvremene godine, pa bi se asirski datumi uvijek morali navoditi u obliku dvije godine prema suvremenom računanju (npr. 759./758. p.n.e.), no povjesničari to obično izbjegavaju.

Asirija


Asirija/Povijest/Novoasirsko carstvo

Novoasirsko carstvo označuje razdoblje u povijesti Asirije između 1075. i 884. p.n.e., što je posljednje razdoblje u kojem je ova zemlja imala značajnu ulogu na drevnom Blikom istoku. Opširnije u modulima ispod
1 Sadržaj odjeljka
* Početak Novoasirskog carstva (1075.-884. p.n.e.)
* Kraljevi iz Kalaha (883.-824. p.n.e.)
* Asirija i Urartu (823.-745. p.n.e.)
* Kasno Asirsko carstvo (744.-612. p.n.e.)

Asirija


Asirija/Povijest/Pad Asirije

Nakon Asurbanipala slijedilo je nekoliko manje važnih kraljeva. Babilonci su sklopili savez s Medijcima, više puta provaljivali na područje Asirije, dok 614. p.n.e. nisu osvojili i sam grad Ašur. Nakon toga krenuli su na prijestolnicu Ninivu koja je pala 612. p.n.e., nakon tromjesečne opsade. Premda je asirski kralj još neko vrijeme vladao iz Harana, Asirsko je carstvo prestalo postojati.
Više je razloga propasti Asirije. Među njih spada i četverogodišnji građanski rat između dovojice braće (652.-648. p.n.e.), koji je oslabio asirsku vojnu moć, a vanjski su neprijatelji ojačali. S druge strane, tu su i unutarnji razlozi. Ponajprije, asirski je sustav pokrajinske uprave bio vrlo primitivan i nije više mogao odgovoriti zahtjevima obrane zemlje. Usto, asirski je kralj bio apsolutni vladar i sva je snaga zemlje ovisila o osobinama kralja.

Asirija


Asirija/Povijest/Staroasirsko razdoblje/Rani arheološki ostatci i Kaniš

Zahvaljujući sasvim slučajnom otkriću velikog arhiva spisa pisanih klinopisom u Anatoliji, do nas su stigle značajne informacije o gospodarstvu grada-države Ašura u njegovoj nastarijoj povijesti. Arhiv je otkriven u starom gradu Kanišu (današnji Kültepe u Turskoj), a iz njega je očito da je Ašur imao cijeli niz trgovačkih kolonija u Anatoliji. Većina dokumenata bavi se gospodarskim i trgovinskim pitanjima. Među njima su ugovori, upravni dokumenti i trgovačka pisma. Nažalost, nije nađena i druga strana ove korespondencije koja je morala biti pohranjena u Ašuru. Ovi dokumenti potvrđuju da je Ašur početkom 2. tisućljeća imao veliko međunarodno trgovinsko značenje.
Kolonija u Kanišu bavila se pretežito trgovinom kositra, koji je uz bakar, bio neophodan za proizvodnju bronce. Nije potrebno naglašavati važnost ove trgovine, budući da je riječ o razdoblju koje se obično naziva brončano doba. Kolonija je bila na usponu kroz 150 godina (oko 1900.-1750. p.n.e.), a njezini su trgovci bili punopravni građani Ašura, pa je i njihovo naselje ostalo neovisno i izolirano od okolnih mjesta u Anatoliji. Nije poznato ni da je bilo sukoba između kolonije i susjednih, domaćih naroda, a razlog je tomu vjerojatno obostrana korist. Od vladara Ašura u to se doba spominje Sargon I.

Asirija


Asirija/Povijest/Staroasirsko razdoblje/Uspon Asirije

Uspon Asirije kao države toga imena počeo je nakon dugog razdoblja koje se obično naziva »mračnim dobom.« Opširnije u modulima ispod.
1 Sadržaj odjeljka
* Mračno doba
* Vladavina Ašur-ubalita I.
* Početak sjaja Asirije

Asirija


Asirija/Povijest/Staroasirsko razdoblje/Uspon Asirije/Mračno doba (oko 1741.-1364. p.n.e.)

Do 14. st. pojam ''Asirija'' može se koristiti samo u zemljopisnom smislu, a otada se pojavljuje i prva država toga imena. Do tada je, kroz gotovo četiri stljeća, trajalo "mračno doba". Jedini dokument koji donekle govori o tom razdoblju jest Popis asirskih kraljeva, no upravo se za to doba ovaj popis odnosi isključivo na kraljeve Ašura, te ništa nije poznato o događajima u drugim velikim gradovima toga područja. Prema tome popisu, Išme Dagan I. (oko 1780.-1741.) prvi je nasljednik Šamši Adada I., a nakon njega slijedi niz raznih imena, dok nas na kraju ne izvijesti da je novu kraljevsku liniju osnovao Adasi, za kojega kaže da je "ničiji sin", to jest uzurpator.

Asirija


Asirija/Povijest/Staroasirsko razdoblje/Horijci i kraljevstvo Mitani

Od 18. do 14. stoljeća p.n.e. vrlo je malo poznato o području Asirije i o gradovima-državama poput Ašura i Ninive. Razlog je tome pomutnja što su je unijele velike migracije novih naroda prema sjevernoj Mezopotamiji. Među ovim narodima ističe se onaj koji je utemeljio kraljevstvo Mitani sa središtem uz rijeku Habur, koje se za svoga najvećeg uspona prostiralo sve do Taurusa na zapadu i Asirije na istoku. Čini se da je ponekad ovo kraljevstvo kontroliralo i gradove Ašur i Ninivu. Malo je, međutim poznato o tom kraljevstvu, budući da njegova prijestolnica Vaššukani još nije identificirana, pa arheolozi nisu mogli doći u posjed eventualnih arhiva. Nešto je poznato iz stranih izvora - asirskih, babilonskih, hetitskih i egipatskih - iz kojih se može naslutiti da je bila riječ o velikoj sili sredinom 2. tisućljeća, te da su se njezini kraljevi odnosi kao ravnopravni prema egipatskim faraonima i hetitskim vladarima.
Ovo je kraljevstvo bilo sastavljeno od dva etnička elementa: Indoeuropljana i Horijaca, čiji jezik nije bio ni indoeuropski, ni semitski, a čini se da su na to područje došli preko Kavkaza. Značajka ovog dvostrukog naroda bila je vještina uzgoja i korištenja konja i to je njihov najveći doprinos civlizaciji Asirije i Mezopotamije. Oni su zapravo uveli uzgoj konja u cijelo područje Plodnog polumjeseca. Prvi su počeli koristiti konje za vuču laganih dvokolica, kočija koje su im davale prednost u bitkama. Ubrzo su to od njih preuzeli i Hetiti i Asirci, što će im omogućiti ponovni uspon.

Asirija


Asirija/Uređenje/Religija Asirije

Asirska religija srodna je i, često, isprepletena s religijama okolnih zemalja, a osobito s babilonskom religijom. Usto, valja razlikovati službenu, državnu religiju Asirije od one narodne. Izvori za proučavanje asirske religije u prvom su redu dokumenti pisani klinastim pismom, koji se odnose na obrede, himne, čarobnjaštvo i slično. Tako da se većina onoga što se danas može reći o asirskoj religiji, zapravo odnosi na onu državnu.
1 Politeizam i kult
Politeistička narav asirske religije može se usporediti s onom u Sumeru ili Babiloniji, premda je u asirskoj religiji broj božanstava bio manji. Vrhovni bog bio je Ašur, kralj bogova, a slijedila ga je božica Ištar, te bogovi Ninurta, Šamaš, Adad i Sin. Oko svakoga od ovih božanstava razvio se kult koji je uključivao hramsko zdanje i zigurat, te svećenstvo i pomoćno osoblje. Kult je podrazumijevao redovito obavljanje religijskih obreda i prinošenje žrtava.
Glavno božanstvo, Ašur, bilo je gotovo bezlično u odnosu na ostale asirske bogove. Iako je on vladao Asirijom i svim bogovima, nije imao gotovo nikakvu ulogu u mitologiji. Mnogo je životniji lik božice Ištar, božice borbe i ljubavi, koja je u mitologiji imalo vjerojatno središnju ulogu. Pretpostavlja se da je najveći dio mitoloških pripovijesti o ovoj božici babilonskoga porijekla. Bila je zaštitnica dvaju velikih gradova: Ninive i Arbele, što govori i o velikom štovanju što su joj ga Asirci ukazivali. Imala je svoje proročice koje su padale u trans te asirskim vladarima naviještale uspjeh u ratu i vođenju zemlje. Ova su proroštva zapisivana i slana kralju iz njezina svetišta u Arbeli. Ninurta, bog ratovanja i lova, bio je Ašurov prvorođenac, a štovanje mu je osobito proširio Ašur-nasir-pal II. koji mu je posvetio središnji hram u prijestolnici Kalahu. Adad je bio bog oluje i kiše, a Šamaš bog sunca, ali i pravde, koja ja bila odgovornost boga sunca i u babilonskoj religiji. Sva su asirska božanstva, osim Ištar, muškoga roda, što odražava dominantnu ulogu muškaraca u asirskom društvu. Ištar, kao jedina značajnija božica, zapravo je bila božanstvo Ninive u predasirskom razdoblju.
2 Babilonski utjecaj
Poput asirske kulture općenito, tako je i religija bila pod snažnim utjecajem Babilonije. Tri babilonska božanstva - Enlil, Marduk i Nabu - kroz različita su povijesna razdoblja igrala važnu ulogu i u Asiriji. Štovanje Enlila pojavilo se prvi puta u vrijeme Šamši Adada I. (1813.-1781. p.n.e.), da bi na kraju bio poistovijećen s Ašurom koji je preuzeo Enlilove atribute i kult. Mardukov kult pojavljuje se u 14. st. p.n.e., a štovanje mu se toliko proširilo da je Sanherib u 7. st. p.n.e. pokušao iskorijeniti njegov kult. U 9. st. p.n.e. proširilo se i štovanje Nabua, a hramovi su mu građeni po asirskim gradovima.
U razdoblju Srednjoasirskog carstva, za koje imamo dovoljno pisanih tragova, babilonski je utjecaj u religiji posvuda prisutan. Većina asirskih religijskih proslava i blagdana, a osobito blagdan Nove godine, pod izravnim su babilonskim utjecajem.
3 Niža božanstva
U asirskoj religiji postojala su i mnoga niža božanstva, svako sa svojim hramovima i svetištima. Svaki je grad imao mnogo hramova posvećenih ovim božanstvima ili velike hramove u kojima se obavljao kult više takvih božanstava.
4 Hram
Hram je predstavljao i građevinu, ali i zajednicu ljudi u točno određenom hijerarhijskom ustroju i, u početku, s vlastitim ekonomskim izvorima. Ipak, do početka Novoasirskog carstva hramovi više nisu bili ekonomski neovisni, nego su imali udjela na plijenu s kraljevskih vojnih pohoda. Time su postajali bogatiji, ali su izgubili dio vlasti nad upravom svetišta. Osim svećenika, u hramsko osoblje ubrajali su se i pisari, umjetnici, kuhinjsko osoblje i sluge.
5 Uloga kralja i Nova godina
Kralj je bio vrhovni svećenik u zmelji, budući da je bio Ašurov predstavnik na zemlji. Morao je redovito biti prisutan na mnogim religijskim obredima. Hramski obredi, proroštva i gatanja imali su snažan utjecaj na kralja, te je on morao tražiti mišljenje svećenika i proroka o svim važnijim državnim pitanjima.
Proslava Nove godine (''Akitu'') bila je najvažniji asirski religijski obred. Najveći dio obreda obavljao se u ''Akitu'' hramu, koji se nalazio izvan zidina svakog većeg asirskog grada. Dio obreda bila je vrlo razrađena procesija s kipovima bogova, nakon koje je slijedilo narodno veselje. Svake godine ovaj je blagdan uključivao i slavlje krunidbe, za kojega je bog Ašur potvrđivao pravo aktualnoga kralja da vlada još godinu dana. U tom obredu, velikaši su obnavljali prisegu vjernosti kralju.
6 Odnos prema drugim religijama
Asirci su bili tolerantni prema drugim religijama i religijskim običajima, te nisu nastojali pokorenim narodima nametnuti štovanje Ašura ili nekog drugog asirskog božanstva. S druge strane, odnosili su religijske simbole i kipove bogova štovane u osvojenim područjima, te ih držali poput taoca, kako bi osigurali podložnost tih naroda. Kad su se uvjerili da među pripadnicima pokorenih naroda nema poticaja na pobunu, otuđene su simbole vraćali. Asirski su kraljevi čak ponekad prinosili žrtve tuđim bogovima i financirali gradnju ili obnovu njihovih hramova.
7 Pučka pobožnost
Vrlo je malo poznato o pučkoj pobožnosti Asiraca. Običan puk obično nije sudjelovao u velikim državnim obredima, osim što je mogao promatrati procesije koje su prolazile gradovima. Poznato je da je svaki Asirac vjerovao da ima svoga osobnog boga, koji je prenosio molitve i potrebe pojedinca višim božanstvima. Stoga je svaki čovjek morao prinositi žrtve svome osobnome bogu. Među narodom bila je vrlo raširena i magija, a dokumenti iz asirskih knjižnica spominju i gatanje.
Gatanje je bilo prisutno i u službenoj religiji, a vršilo se putem astrologije ili putem proučavanja iznutrica žrtvovanih životinja.

Asirija


Asirija/Povijest/Staroasirsko razdoblje/Uspon Asirije/Početak sjaja Asirije (oko 1327.-1274. p.n.e.)

Stabilnost što ju je u Asiriji uspostavio Ašur-ubalit I. postat će temelj na kojem će njegov sin, Enlil-nirari, i dva unuka, Arik-din-ili i Adada-nirari I., izgraditi carstvo. Njih trojica vladali sveukupno preko pola stoljeća, a u tom su razdoblju nastojali učvrstiti i proširiti granice Asirije, no istovremeno su i izgubili nadzor nad Babilonijom. Najznačajniji uspjeh predstavljalo je širenje teritorija prema zapadu na područje koje je dotada pripadalo kraljevstvu Mitani, što je asircima donijelo bogatstvo i samopouzdanje. Odlučujuću je ulogu imao Adad Narari I. koji je poveo dva pohoda protiv toga kraljevstva, što je dovelo do konačnog pripajanja pola toga područja u asirsko carstvo.

Asirija


Asirija/Povijest/Staroasirsko razdoblje/Doba Amorejaca

Gospodarski napredak ranih gradova središnje Asirije prekinula je amorejska najezda. Amorejci su bili semitski narod iz pustinje Sirije i Arabije koji su početkom 2. tisućljeća p.n.e. provalili u Mezopotamiju. Kroz prva dva stoljeća toga tisućljeća utemeljili su nekoliko različitih vladarskih dinastija u gradovima-državama Asirije, Sirije i Babilonije. Ova je najezda, koja se protegla kroz više naraštaja, prouzročila veliku nesigurnost i brojne sukobe, ne samo između starosjedilaca i pridošlica, nego i između raznih gradova-država.
Amorejci su bili podijeljeni u više plemena, koja su predvodili moćni plemenski starješine. Među najmoćnije ubraja se Šamši-Adad I. (oko 1813.-1781. p.n.e.), jedan od najzanimljivijih likova rane asirske povijesti. Premda je bio nomadskog porijekla, kako svjedoče tadašnji i nešto kasniji izvori, Šamši-Adad I., nakon što je uspio osvojiti veći dio Asirije, uspio je postići priznanje kao zakoniti vladar Ašura i izravan nasljednik tamošnjih vladara. Tako asirski popis kraljeva Šamši-Adadove pretke navodi kao vladare Ašura, iako to nikako nije moglo odgovarati istini.
Na svojim putovanjima Šamši-Adad stigao je i do Babilonije, te bio zasigurno opčinjen njezinom kulturom, budući da je kasnije u Asiriju uveo babilonske običaje, pa i obilježja babilonske religije. Kad je konačno osvojio Ašur, posvetio se građevinskim radovima, a osobito oko hrama boga Ašura, kojega je držao ekvivalentom babilonskoga boga Enlila. Iz dokumenata na klinopisu iz Marija na srednjem toku Eufrata saznajemo o Šamši Adadovu osvajanju toga grada, te postavljanju njegova mlađeg sina Jasmah Adada za upravitelja grada. Starijeg sina, Išme Dagana, postavio je upraviteljem Ekalatuma. Tako se mogao posvetiti osvajanju Sirije gdje zauzima grad Šubat-Enlil i čini ga svojom prijestolnicom. Tako je zagospodario čitavim područjem sjeverno od današnjeg Bagdada, zapadno od gornjeg toka Tigrisa, istočno od srednjeg toka Eufrata, te na zapad do središnje Sirije. Dotad na tom području nije bilo tako velike sile.
Nakon Šamši-Adadove smrti, oko 1781. p.n.e., događaji su se u Mezopotamiji dramatično promijenili. Iz Babilonije je provalio Hamurabi te u samo nekoliko godina osvojio prvo Mari, a potom i Ašur. Nakon Hamurabija, malo je poznato o asirskoj povijesti, osim da su Ašuru prijetila plemena s gorja Zagros, te da su s istoka provalili Horijci koji će potom i zagospodariti zemljom.

Asirija


Asirija/Povijest/Srednjoasirsko carstvo/Priprema za stvaranje carstva

Stabilnost što ju je u Asiriji uspostavio Ašur-ubalit I. (oko 1363.-1328. p.n.e.) postat će temelj na kojem će njegov sin, Enlil-nirari, i dva unuka, Arik-din-ili i Adada-nirari I., povećati utjecaj svoga kraljevstva. Oni su proširili područje svoje vlasti prema zapadu na pola kraljevstva Mitani, što je asircima donijelo bogatstvo i samopouzdanje.
Stalan rast bogatstva i moći Asirije doveo je do stvaranja prvog asirskog carstva koje se u povijesti obično naziva Srednjoasirskim, kako bi ga se razlikovalo od kasnijeg Novoasirskog carstva. Ovo se carstvo kronološki može podijeliti u dva razdoblja, od kojih se prvo odnosi na vrijeme Šalmanasera I. (oko 1273.-1244. p.n.e.), sina, i Tukulti-Ninurte I. (oko 1243.-1207. p.n.e.), unuka Adad Nirarija I. O ovom razdoblju postoji i prilično bogata povijesna i arheološka dokumentacija.

Asirija